151 



lehetős élesen határolódnak. Szemcsés, hálózatos vagy finoman szivacsos 

 szerkezet jellemzi a csatornafalat. Ez ApÁTHY-féle hármas festésben, külö- 

 nösen ZENKER-féle folyadékos rögzítés után nagyon élénk pirosra színező- 

 dik, pirosabbra a kötőszövetnél, és ennélfogva izmok között nagyon 

 könnyű felismerni a végcsatornácskákat. A sejtmag a csatorna falának 

 féloldah duzzanatában foglaltatik, körülvéve nagyobb mennyiségű és 

 lazább szerkezetű (nagyobb alveolusú) protoplasmától (64., 68., 69. ábra). 

 A gyűjtő- és kivezetőcsatornák magvaival megegyeznek a kezdőcsator- 

 nák magvai is. Chromatinában ezek is nagyon gazdagok, de chromatikus 

 nucleolust nem lehet föhsmerni bennük. A 64. ábrán egy, a penisbe 

 szájadzó mirigysejt magját is lerajzoltam összehasonHtás végett. 



Jellemző bélyege a csatornafalaknak a bennük helyenként fellépő, 

 hármas festésben piros, eosina-vastimsó-haematoxylin után vasfekete 

 gyüledékszemcsék, vagy a helyükön feltűnő vacuolumok (68. ábra). 

 Némely csatorna egyazon állatban zsúfolva van ilynemű szemcsékkel, 

 illetőleg kiürülésük után odvakkal ; más pedig egyenletesen szemcsés 

 hálózatot mutat, gyüledékszemcsék vagy vacuolumok nélkül. Nemcsak 

 a flagellumos csatornák falában találjuk e szemcséket, hanem gyűjtő-, 

 sőt nagy ritkán a kivezetőcsatornákéban is. 



A végcsatornácskák vastagsága rendkívül változó. A 64. ábrán 

 a legvastagabbak egyike van feltüntetve. De vannak olyan vékonyak is, 

 melyek mindenestül beleférnek ennek űrterébe. Azonban a végcsator- 

 nák mindig vastagabbak az őket egyesítő szakaszoknál. 



A végágakra következő csatornák nem mindig olyan egyenes, 

 merev lefutásúak, mint a hogyan ábráimon látható. Igen sokszor rend- 

 kívül kanyarulatosak és hurkolatosak. Néhol a csatorna űrtere több 

 ágra oszlik, s az ágak egymás mellett összefonódva futnak, majd ismét 

 egy űrtérbe egyesülnek. Máshol vak, zsákszerű oldalágakat növesztenek ; 

 vagy éppen hálózatossá váhk az űrt ér lefutása a nélkül, hogy ezt a 

 kanyargást a fal is követné. Rendkívül gazdagon ágazatossá és kanya- 

 rulatossá, esetleg lacunosussá különösen ott válnak a kezdeti csatornák, 

 hol valami szövet megy tönkre és a szétesési termékek káros részeit föl 

 kell szívniok ; pl. a penisbe szájadzó s az ivarzás után tönkremenő 

 mirigysejtek között. 



Kennel ([1.) p. 463.) azt a felfogását hangoztatja a kiválasztó 

 rendszer csatornáinak létrejöttére vonatkozólag, hogy azok a képzősej- 

 teknek, mint lapoknak csővé görbüléséből jöttek létre. Ha azokat az ágas- 

 bogas, sőt egynémely keresztmetszetben többszörös űrtérű csatornács- 

 kákat látta volna, nem hiszem, hogy ő is erre a gondolatra jött volna. 

 A csatornarendszer létrejöttének egyszerű módját úgy képzelem, hogy a 



