172 



ritkábban maguk a sejtek is. A kötőszövet tisztán csak a táplálás fel- 

 adatát végzi. Sajnos, nem alkot burkot az idegtörzsek körül, hogy 

 ezáltal könnyebben felismerhetővé tegye azokat. De éppen ezért fölös- 

 leges a gha is ; azt mindig csak olyan idegrendszerben találjuk, mely 

 különleges kötőszöveti burkokkal (neurilemma) élesen elhatárolódik 

 a többi kötőszövettel szemben. 



Magasabbrendűek idegszövetével foglalkozó búvárnak megvan az 

 a felsöbbsége is, hogy körül tudja írni azt a helyet, hol keressük az egyes 

 sejtelemeket. Nekem ez a kiigazodásra vezető támasztékom is hiányzik, 

 mert a dúcztájakon nem találunk dúcz-, illetőleg dúczidegsej tekét, 

 a dúczokat egymással összekötő connectivumokban, illetőleg commissu- 

 rákban, továbbá a transversahs idegekben meg nem találunk tisztán 

 vezetést szolgáló idegsejteket ; és a mint látni fogjuk, nem találunk a 

 bőrben érző hámsejteket, hanem az ingerfelvételt érző dúczsejteknek 

 a hámfelületre kihatoló végágai teljesítik. Az idegrendszerben tehát az 

 alkotó sejtek többé-kevésbbé egyenletesen vannak szétszórva. 



Kérdezhetné bárki, hogy ha nem tudtam az idegeket alkotó 

 sejteket kiválóképen jellemző és a féleségeik között a fő különbsége- 

 ket létrehozó vezető fonalkákat élesen elkülöníteni minek alapján beszélek 

 mégis dúcz-, illetőleg dúczidegsejtekről és idegsejtekről és mily alapon 

 teszek különbséget ott, a hol egyáltalán tudok, receptorius, effectorius 

 és associáló dúczsejtek és rostok között. Megvallom, hogy minden 

 tekintetben biztos különbségeket felállítani nem tudok, sőt valószínű- 

 nek tartom, hogy a valóságban sem léteznek éles különbségek, a feladat- 

 ban és az ennek megfelelő szervezettségben éles elhatárolódások, meri 

 egyes sejtek olyan többféle feladatokat is teljesíthetnek,melyek min- 

 denikének végzésére Magasabbrendiíek-hen külön-külön sejtféleségek szol- 

 gálnak. — A receptorius dúczsej tekét és a tőlük knnduló receptorius ros- 

 tokat megismerhetjük egész biztosra azokból az idegekből, a melyeknek 

 csakis az ingerfelvétel lehet a feladatuk, a minők az érzőlebenynek 

 a tapogatókba haladó nyújtványai és a szemidegek. Megtudhatjuk ez 

 idegekből azt, hogy az érző (receptorius) dúczsejtek magja kicsiny, 

 körülöttük csekély protoplasmás rész van és nagyon vékony nyújt- 

 ványok haladnak belőlük úgy a testfelületre, mint a központba. 

 A magvas rész ugyanis nem az idegrendszer központjában van, hanem 

 az idegek felületi rétegében. Ugyanilyen kicsiny sejttestűeknek és 

 vékony nyújtványúaknak ismertem meg Golgi módszerével a test 

 bármely részében kimutatott érző dúczsej tekét (lásd a- XIV. t. vala- 

 mennyi rajzát). Ha már most én ezzel szemben a hosszanti törzsek- 

 ben, melyeknek nem annyira az érzés, mint inkább a mozgatás 



