194 



vány csomócskás. Sima nyújtványnak lehetnek csomós továbbágazó- 

 dásai. Nagy ritkán akad ennek f orditott j ára is példa. 



Több esetben tapasztaltam izomrostok között haladó motorikus 

 rostokon, hogy felületükre merőlegesen igen apró, pálczikaszerű és 

 gömbösen végződő nyújtványok állottak, melyek mohos külsőt kölcsö- 

 nöztek a rostnak (XIII. t. iii. ábra). 



Az idegrendszert alkotó sejtek nyújtványai végágazata egymáshoz 

 való viszonyának kiderítésére mindezideig egyedül a Golgi módszere 

 alkalmas és a jövőben is csak hozzá hasonló módszerek helyettesíthetik. 

 Sajátságos dolog, hogy ez az egyetlen módszer is a valósággal homlok- 

 egyenest ellenkező útra vezette a búvárokat, arra, hogy idegrendszer 

 szövetelemei egymással nincsenek szerves, folytonos összeköttetésben, 

 hanem egymástól elválasztva, neuronokra (az idegrendszer egységeire) 

 különülnek. Mert minden búvár a GoLGi-készítmények által valóban 

 ilyen értelemben nyújtott első benyomások előítélete alatt vizsgálta 

 tovább készítményeit, holott minden igazi kritikával kutató előtt ott 

 állhatna eleve követelményként, hogy mivel szövetek nem sejtek 

 egyesülése, hanem az egynemű, egyenlő kikülönűlt sejtek együtt- 

 maradásából, egy syncytialis állapotból való továbbfejlődés alapján 

 jönnek létre: az eredeti protoplasmás összeköttetések —- bár a sejttesttől 

 távol kerülnek — később is összeköttetések maradnak ^Apáthy). Saját- 

 ságos dolog, hogy a mikor alig van a szervezetnek szövetet alkotó sejt- 

 félesége, melyben még a sejteknek egymástól elválasztására szolgáló 

 sejtfalakon, vagy intercellularis hártyákon keresztül is protoplasmás 

 összeköttetéseket ne mutattak volna ki, sőt, a mikor ma ott állunk, 

 hogy nemcsak az egynemű, hanem különnemű sejteknek egymással 

 való protoplasmás összeköttetését is kimutatták — ilyenek különösen a 

 HoLMGREN-től általánosságban megállapított trophikus összeköttetések, 

 melyek az idegrendszerre is vonatkoznak — miért tagadják meg éppen 

 akkor az idegrendszer egyenlő szervezettségű és egy syncytialis alap- 

 ból származott sejtjeitől a folytonos összeköttetést. 



Csak azt nem tudom fölfogni, hogy mikép képzelik a neuron-elmélet 

 hívei az idegáramnak érintkezés útján való közvetítését a központban. Az 

 érintkezést ugyanis szerintök protoplasmának, vagy valamelyes vezető 

 állománynak kell közvetítenie, vagy elválasztó határfelületeken át kell az 

 ideghullámoknak tovaszármazniok, illetőleg a sejthártyán át, ha pld. a 

 SHERiNGTON-féle elmélet szerint idegáramról, chemiai valaminek tovább- 

 áramlásáról szólunk. Legvalószínűbbnek mutatkoznék az érintkező helye- 

 ken a protoplasma érintkezése ; de akkor is egy szilárdfolyékony állo- 

 mány útján való érintkezés mégis csak folytonosságot idézne elő, mert 



