195 



hiszen, ha az érintkezés nyújtványban történik, két érintkező 

 protoplasmaszálnak össze kellene folyni s ha pedig a sejtben, egy 

 valamely protoplasma-felülettel érintkezőnek egymásba bele kellene 

 folynia. A dúczsejtek felületét ugyanis nem borítja sejthártya, mely az 

 arra tapadó protoplasmás nyújtvány véget a dúczsejt testével össze- 

 olvadástól megóvhatná. Ha azonban szerintük az idegsejtek protoplas- 

 mája : a neuroplasma vezet, mire valók a megszabott lefutású és állan- 

 dóan meglevő elemek, a vezető fonalkák és mire való lenne egy magá- 

 tól is vezető anyagban külön vezető elemek kikülönülése ? (Lenhossék- 

 nak az a véleménye, hogy a vezető fonalkák a növekvő idegvégek 

 támasztékai. E fölfogás tarthatatlanságát már mások kimutatták.) És 

 egyáltalában lehetséges-e ilyesmi ? Én mesteremnek, ApÁTHY-nak, a taní- 

 tása szerint arról vagyok meggyőződve, hogy a mennyire elveszíti az izom- 

 sejtek protoplasmája összehúzódó képességét, összehuzékony fonalkák ter- 

 melése által, ép úgy elveszíti vezetőképességét a >>neuroplasma<< vezető 

 fonalka termelése által. És hogyan tudják azt elképzelni, hogy ha nem 

 vezető fonalka : egy megszabott lefutású pálya vezeti mindenütt 

 az idegáramot, hanem az megszakad helyenként és ott csak egy alkat- 

 talan állományban folytatódik az áram, az mégis a meghatározott ren- 

 deltetésre jut el. Mert én csak azt tudom föltenni, hogy egy anyag, 

 egy minden irányban elterjedt valami, mindenfelé elvezeti az áramot, 

 nemcsak rendeltetésére. Az érintkezésnek tehát a legszorosabbnak kell 

 lennie, különösen a SnERiNGTON-féle idegáram-elmélet szerint. 



A GoLGi-féle eljárással nyert képek engem igen sok esetben arról 

 győztek meg, hog}^ az idegrendszer sejtes elemei egymással úgy a 

 kerületen, mint bent a központban is folytonossági összeköttetésben 

 vannak. 



Mivel a GoLGi eljárása csak egyes sejteket (és nem egész szövete- 

 ket) tesz láthatóvá és mivel az egyes sejtek természetszerűleg nem 

 lehetnek az idegszövetnek összes, hanem csak korlátolt számú sejtjei- 

 vel kapcsolatban, sokkal gyakrabban találunk másokkal össze nem 

 függve impraegnált sejteket, mint összekapcsoltakat. A sejteknek minél 

 óriásibb mennyiségéből van összetéve az idegszövet (mit más szóval 

 úgy is mondhatnánk, hogy minél magasabb rendű az állat), annál cse- 

 kélyebb az eshetőség összefüggő sejtek impraegnálására. E tekintet- 

 ben fontosak az alsóbbrendű és viszonylag csekélyebb számú sejtből 

 alkotott idegszövetű állatok, melyekben kapcsolt sejtek színeződésére 

 sokkal nagyobb az eshetőség. És különösen kedvező vizsgálati anyagot 

 szolgáltatnak lapostestű Lapférgek, melyekben az idegrendszer inkább 

 homloksíkban terjed ki és az összeköttetések is e sík szerint fejlődnek ki. 



13* 



