IVARKÉSZÜLÉK. 



A Dendrocoelum-ot illetőleg a legrészletesebb irodalmi ada- 

 taink az ivarkészülékről szólnak, mivel ez nyújtja a legfontosabb 

 rendszertani bélyegeket. Már 1827-ben próbálja Baer C. E. leírni és 

 rajzát adni a Dendrocoelmn ivarkészülékének (p. 720 — 722. Taf. XXXIII. 

 Fig. 8. és 18.), jóllehet téves felfogással. Részben helyes nézete van róla 

 DuGÉs ANT.-nak 1828-ban (lásd Siebold, p. 170. és Schultze M., p. 185,). 

 SiEBOLD vizsgálata tárgyát közelebbről nem nevezi meg, de BAER-nek 

 némely tévedését helyreigazítja (p. 168 — 170.) és fölemlíti a receptaculum 

 seminist. Örsted a. Dendrocoelum-ról szóló eredeti iratában (1844., p. 52.) 

 nem foglalkozik az ivarszervekkel, a mit pedig az általános részben 

 (p. 19 — 25.) róluk mond, az nem sokat jelent. Az első tiszta képét az 

 ivarkészülék egyes részeinek Schultze M. [3.] dolgozatában találjuk 

 meg, 1853-ban ; ö ismeri fel először a herezsákokat, petefészket, 

 szíktüszőket, e két utóbbi közös vezetékét : a petevezetéket, a 

 tojásfelragasztó szervet, mint >>rátselhaftes Organ<<-t és leírja bővebben 

 a SiEBOLD-tól látott receptaculum seminist (p. 185 — 187.). Schmidt O. 

 mutatja ki i86i-ben a mi állatunkat annyira jellemző penisflagellumot 

 ([2.] p. 28 — 30.) és egyúttal ő közli az ivarszerveknek első használható 

 rajzát ([2.], Taf. IV. Fig. 10 — 12.). Az ivarszervek szöveteit csak 

 MiNOT kezdi ismertetni {1876., p. 429 — 445., Taf. XIX. Fig. 46., Taf. 

 XX., Fig. 59.). Foglalkozik Kennel is 1880-ban a német Szárazföldi 

 Planariák-iól [2.] szóló dolgozatában a Dendrocoelum ivarkészülékével, 

 összehasonlítás czéljából (p. 136 — 148. Taf. VII. Fig. 3.). Alkattani és 

 szövettani szempontból igazán mélyreható munka csak 1884-ben jelent 

 meg JijiMÁ-tól (p. 401 — 426., Taf. XX., Fig. 15., Taf. XXL, Fig. i., 

 6 — 10. és 17.). Az ő nyomán készült Chichkoff dolgozata 1892-ben 

 (P- 513 — 536.) • Csak az ú. n. uterus-szal (nálam receptaculum seminis) 

 foglalkozik Bergendal (1892.) ; főként a női ivarrészszel Mattiesen 

 (1904. p. 278 — 293. Taf. X., Fig. I.). Stoppenbrink pedig 1905-ben össze- 



