206 



tetni. Látható az is, hogy a magtér nem szemcsézetes, hanem bizonyos 

 alakulatok lépnek fel benne: ezek a chromosomák négyes csoportjai 

 (a tetrások). Tapasztalható az is, hogy a sejttest sem egynemű; for- 

 mált képletekként azonban csak igen erősen fénytörő és főként 

 felületileg elhelyezkedő granulumokat különböztethetünk meg. 



A petesejtek alakját legbiztosabban forró rögzí- 

 tőkkel lehet megtartani. Protoplasmájuk annyira folyékony, hogy azt 

 pl. az alkohol behatolása közben maga előtt tolja és a petesejttől elfoglalt 

 térben félholdalakban alvasztja meg. Kevésbbé heves hatású folyadékok 

 pedig, mint sublimat, ZENKER-féle folyadék, a petesejt testét zsugorít- 

 ják, szerkezetét megmásítják és a magvat alakjából gyakran kifor- 

 gatják. Osmiumos rögzítők megtartják ugyan nagyon szépen a sejttest 

 és a mag belső szerkezetét, de a magvat nagyon redősítik. A forró sub- 

 limátot és forró alkoholt Mattiesen is ajánlja (p. 276.). Legjobbak- 

 nak azért tartom a forró rögzítőket (forró sublimat és forró Zenker 

 40 — 50 esetleg 60 C" között), mert utánuk a petefészek min- 

 den hézag nélkül kitöltve marad a pete- és táplálósejtektől és a pete- 

 sejtek magján semmiféle befűződés, bemélyülés vagy bevágódás nem 

 található, tehát olyanok maradnak, minőnek elevenen látjuk. A forró 

 folyadékokban a hő rögtön öl és pillanat alatt megalvasztja a sejtek 

 fehérjeállományát. A rögzítőfolyadék csak később érkezik hozzájuk. 

 A forró rögzítés alatt szemecskésen megaludt fehérje azonban annyira 

 elfödi a sejttest szerkezetét, hogy a hideg sublimátos vagy osmiumos 

 keverékek használata elkerülhetetlen. 



A petesejteket vékony pellicula borítja, mely- 

 nek színeződése a protoplasmáéval azonos, csak kissé erősebb, illetőleg 

 forró rögzítések után halaványabb. Forró rögzítők után a sejttest 

 L A. jegyű haemateintől erősen kékre színeződik és a vastimsó-hae- 

 matoxylenes színeződés is nehezebben vonható ki belőle, mint a szoba- 

 hőmérsékleten rögzítettekből. A megaludt fehérjétől a sejttest szemecs- 

 késnek látszik, mégis jól kivehető, hogy voltaképeni szerkezete szövedé- 

 kes, finom szivacsos. Kifejezett odvacskás állapotot nem forró rögzí- 

 tések után sem igen találunk. Nagyobb odvakat mindig a mag körül 

 csoportosulva láthatunk, a mi jól kivehető forró rögzítések után is. 

 Egyes odvak vastag faluk által tűnnek ki. A sejttest kerületi övében 

 észlelhető nagy odvú, vagy éppen durván szivacsos szerkezet mindig 

 műtermék. A behatoló rögzítőszer maga előtt tolja a sejttest lazább 

 részeit a mag felé és a fölületen egy szivacsos gerendázat, a mag 

 körül pedig tömörebb udvar jő létre. Sem a jól sikerült osmiumos 

 készítmények, sem a forró rögzítések nem mutatják a sejteknek ezt az 



