208 



8 — II. és 13.). Én a centrosomáii és sugárzatán kivül háromféle for- 

 mált elemet tudtam megkülönböztetni : egyik az élő petesej- 

 ten is jól látható granulumok, másik a különféle alakú 

 és néha nyújtványos testek, a mi k r o s o m á k és harmadik a m i t o- 

 c h o n d r i á k. 



A granulumokat már említett erős fénytörő képességükön 

 kivül jellemzi az, hogy haematein-f estékek feltűnő erősen fogják, ép 

 úgy, mint a magbéli nagy nucleolust, mely szintén igen fénytörő test. 

 Ezeket a BENDA-féle mitochondria-festés is erősen ibolya-pirosra színezi 

 a nucleolussal együtt. I. A. jegyű haemateinnel a rendesnél kissé 

 tovább kell festenünk és ekkor bárminő utószínezésre megtartják sötét- 

 kék színüket. Ha vastimsóban is és HEiDENHAiN-féle haematoxylenben 

 is több órán át tartjuk, differentiálhatjuk annyira a metszeteket, hogy 

 a metszet minden más eleméből mindenünnen kivonódik a festék, a 

 petesejtbeli nucleolusok és ezek a granulumok (valamint a kültakaró- 

 beli 4. számú mirigy váladék is) ellenben még feketén maradnak, más 

 sej tek magj ainak chromatin-szemcséivel együtt (subhmat-alkohol) . Nem 

 is tartom egyébnek őket, mint sejttestbéli chromatinek vngyis chro- 

 midiumoknak. Ezek apró, kis, gömbölyű és egvenlő nagyságú sze- 

 mecsék képében, főként a felületen közvetetlenül a pellicula alatt 

 helyezkednek el elég sűrű rétegben. Csodálkozom, hogy ezt Mat- 

 TiESEN a Dendrocoelum-ra. vonatkozó ábrái egyikén sem tünteti 

 föl. Benn a sejttestben elszórtan vagy csoportokban különböző alakú 

 és nagyságú szemecskék vannak. Egyes sejtekben a bentlevők is ép 

 úgy kicsinyek, mint a felületiek ; másokban a gömbölyűek mellett pál- 

 czika, félhold, rögös vagy szemcsés alakok s néha egész nucleolus- 

 nagyságúak is találhatók. A növekvésnek induló sejtekben kevés gra- 

 nulum van ; ugyanekkor azonban a sejtmagban több nucleolust is talá- 

 lunk (lásd JijiMÁ-t is, p. 412.). Elgondolható, sőt nagyon kínálkozó 

 magyarázat az, hogy a nucleolusok feleslege a magból kilép a testbe, 

 kilép különösen az ovogoniumok oszlása alkalmával és ott vagy föl- 

 darabolódásukkal, vagy osztódásukkal, vagy a magból továbbra is ki- 

 vándorló új elemekkel gyarapítják a granulumok számát. Néhol úgy lát- 

 szik, mintha a kilépett nucleolusok megnyúlnának és azután dara- 

 bokra, szemcsékre esnének szét. A granulumok szaporodására engednek 

 következtetni az olyan képek, melyekben egy nagyobb granulumon 

 bimbószerűen lefűződőben egy kisebbet, vagy granulumok sűrű, egyenes 

 sorát láthatjuk. Mindamellett, hogy a nagyobb petesejtekben csak egy 

 nagy nucleolus van állandóan, azért ez nem szükségképen szűnnék 

 meg chromatina-any agából kijuttatni a sejttestbe. Gyakran láthatunk 



