ál2 



zöldeskékre, Mallory-féle festéssel pirosra színeződő szemecskék alak- 

 jában, melyek a chromosomapárokat a bouquette-stadiumban gyöngy- 

 sorokhoz teszik hasonlókká. A chromatin másik változata (b változat) 

 alkotja a chromosomanégyesek másik részének s a csirasejtek mag- 

 jának chromatikus szemcsézetét. A chromatinnek ezt a változatát 

 I. A. jegyű haemateina kevésbé erősen, toluidinkék pedig ibolyás- 

 vörösre színezi. 



Megfigyeltek petesejteket, melyek feltűnően zsugorodottak voltak 

 és testük erősen színeződött. Nagyon gyakran találtam magam is 

 ilyeneket. Hogy nem rögzítési műtermék a sejteknek ez az állapota, 

 bizonyítja az is, hogy eleven petefészekben is föltalálhatók. A zsugo- 

 rodáson kívül tapasztalható rajtuk a mag rendellenes állapota, chro- 

 matinben szegény volta és az, hogy rajta vastag burok van. A sejt- 

 testben feltűnő chromatinrögök, darabok és össze-vissza kuszált 

 fonalkás szerkezet látható. Ezek a sejtek nem rendes állapotúak, és 

 tönkremenőben vannak. A felbomlás és tönkremenés igen különböző 

 fokán állókat figyelhetünk meg. A pathologikus állapot okai leggyak- 

 rabban élősködő Protozoonok, bizonyos fajta Cnidosporidiák melyek 

 főként a petesejteket tápláló stromasej tekét támadják meg és elég 

 gyakran behatolnak a petesejtekbe is. 



BÖHMIG ([3.] p. 457-) a tőle vizsgált valamennyi Tengeri Tricladus- 

 ban megfigyelte egyes petesejteknek szíksejtekké való átalakulását. 

 Egy petefészekben magam is találtam néhány hasonlót. Pontosabb 

 vizsgálatra kitűnt, hogy az illető szíksejtekben egy-két spermatozoon 

 is volt. Jövőben a szerzőknek figyelemmel kellene lenniök erre, hogy 

 a szíksejtekké alakult petesejtekben nem található-e mindig sperma 

 is, mert ekkor bizonyos volna, hogy a megtermékenyítésre még nem 

 érett petesejtek a sperma hatása alatt szíksejtekké alakulnak át.^ 



2. Szíktüszök. 



Ezek a petevezetékek két oldaláról elég szabályos távolságokban 

 ágaznak szét a fa ágaihoz hasonlóan (M. Schultze, p. i86.). Elágazó- 

 dásuk dúsabb, mint a bélcsatornaágaké és a bélcsatornázat körüli 

 teret lehetőleg betöltik. Egymással sűrűn összekötődnek (Jijima, 

 p. 417.). Az összeköttetések fő helye a testszegély. A petefészektől 

 sugárirányban, a fej vég felé is halad néhány ág (néha 10 is) ; az ivarnyílás 



^ Újabban nem igen hiszem, hogy e gondolatomhoz sok bizonyíték volna 

 beszerezhető. 



