224 



csaknem a fele kivágottnak látszik s keresztmetszetben a vezeték 

 megmaradt hasoldali fele tál módjára szétterült ; az ilyen nyílásokat 

 Stoppenbrink >>Dotterpforte<<-nak nevezi. A nyílás azonban környéké- 

 vel együtt nyakszerű szűkülettel dorsalis irányban gyakran ki is emel- 

 kedhetik a vezeték szintjéből (>>Dottertrichter<<). Ennek a tölcsérszerű 

 öbölnek és általában a petevezeték szíkkapus részének saját kör- 

 körös rostjai vannak, melyeknek központjai a petevezetékre merőleges 

 tengelybe esnek. E körkörös rosták köz vetetlenül a tölcsér szádán ülő óriási 

 sejt tövéig terjednek (ZENKER-féle folyadék, vastimsó-haematoxylin). 

 Ezeknek összehúzódása az óriási sejt nyakát a tölcsér nyílásánál gyűrű- 

 szerűén összeszorítja. Pillákat viselnek a nyílás környékét alkotó sejtek 

 is. A pillák azonban nem csavarosak, hanem a hát felé, ill. az óriási 

 sejt felé nyúlnak. Jijima valószínűnek tartja, hogy a petevezetéki 

 nyílások szabályos távolságokban szelvényszerűleg vannak elhelyezve. 

 Én azonban úgy tapasztaltam, hogy nagyobb állatokban két-két táp- 

 csatornaág közé az ú. n. septumokba 3 — 4 is eshetik. Találhatók azon- 

 ban a tápcsatorna oldalágai alatt is, tehát interseptálisan. Átlag négy- 

 ötször annyi a nyílások száma, mint a tápcsatorna oldalágaié. Azaz 

 elrendeződésüket segmentálisnak nem mondhatjuk, a mint azt Jijima 

 gondolja. 



Az óriási sejteket (32. ábra) Kennel fedezte fel ([2.] p. 141 — 142.) 

 éppen a Dendrocoelum lacteumhajci (lásd nála Taf. VII., Fig. 3.), 

 s azt írja róla, hogy az >>egy nagy hólyag, finoman szemcsés tartalom- 

 mal, a mi nyilván egy megalvadt folyadék, és nagyon sok és nagy vacua- 

 lumot tartalmaz ; egy minden alkalomkor előforduló nagy, szabályta- 

 lan alakú és kerek magtestecskével eUátott mag mutatja, hogy a hólyag 

 egy egyszerű óriási sejt<<^ (p. 141.). Tapasztalta, hogy a szíktüszők 

 minden szájadékában találhatók ; és megemlíti azt a ránknézve fon- 

 tos dolgot is, hogy már olyan állatokban is megtalálhatók, melyekben, 

 a szíktüszők nincsenek kifejlődve, vagyis a hímivarérettségűekben. 

 Véleménye róluk az, hogy külön fajú mirigyek (>>Drüsengebilde sui 

 generis<<) (p. 142.) lennének. Ismerteti és lerajzolja őket Jijima is (p. 

 415 — 416., Taf. XXI., Fig. 7. és 10.), azt a találó megjegyzést tevén 

 róluk, hogy a petevezeték szíktölcsérének űrtere >>nem a testürbe, hanem 

 ezekbe a sejtekbe nyílik ; s a D. lacteum-h?Li\ rendkivű világosan látható, 



^ >> . . . eine grosse Blase mit sehr feinkörnigeni Inhalt, der offenbar eine 

 geronnene Flüssigkeit ist, und sehr viele und grosse Vacuolen enthált ; durch cinen 

 jedesmal vorhandenen, grossen, unregelmássig gestalteten, mit rundem Kern- 

 körperchen versehenen Kern dokumentiert sich die Blase als einfache riesige 

 Zelle.« 



