225 



hogy az ürtér csillangói a sejtbe benyúlnak<< (Taf. XXI.,, Fig. lo.) (p. 

 416.). Hasonló képet magam is többször láttam. Szerinte (p. 418.) 

 ezeknek a sejteknek el kell tűnniök előbb, hogy a szíksejtek tüszőik- 

 böl a szíktölcsérbe hatolhassanak. Mattiesex azonban kimutatja őket, 

 tojásrakó példákon is, a mit más szerzőkkel együtt magam is igazol- 

 hatok. És ő JijiMÁ-val homlokegyenest azt hiszi róluk, hogy a szík- 

 tüszők szájadékának elzárá.sára valók. Mindjárt itt megemlítem, hogy 

 a szíktüszök a petevezeték két oldalán mindig ezektől az óriási sej- 

 tektől hasoldalt szájadzanak és ennélfogva sohasem láttam szájadé- 

 kukat e sejtektől elzárva, és ugyancsak nem látta Stoppenbrink sem 

 (p. 520.), Graff is kimutatja őket a Tricladida terricolák-heni s azt 

 mondja róluk : »Minden szíktölcsért közösen jellemzi az, hogy szabad 

 végüket a parenchym felé elzáró sejtek nyálkás elkorcsosodásnak 

 esnek áldozatul, a mint azt már Loman sejtette<<i ([3.] p. 156.). Én 

 a Dendrocoelum ladeum-han nyálkás elkorcsosodásukat egyáltalán nem 

 tapasztaltam. Sőt a sejteknek óriás nagyra növekvését élénk és rend- 

 szerű életműködés eredményének tekintem. Stoppenbrink többek között 

 a mi állatunkat illetőleg is kételkedik abban, hogy ez az óriási sejt a 

 Kennel értelmében egy sejt volna : >>E sejt nem egy sejt értékével 

 bír, hanem sejtek tömegéből áll, amire már JijiMÁ-nak (p. 415.) az á 

 megfigyelése is rámutat, hogy alkalom adtán a protoplasma tömegben 

 több mag is található«2 (p. 519.). 



Ezzel szemben hangoztatnom kell először is azt, hogy számtalan 

 metszetsorozat átvizsgálása arról a feltétlen valóságról győzött meg, 

 hogy ez az óriási sejt csak egyetlen sejt értékével bír, a mint azt 

 Kennel is állította. Mindig csak egy, ehhez a sejthez tartozó nagy 

 magvat találtam, melyből nagysága miatt 3 — 4 egymásutáni 10 |i-os 

 metszetbe is jut. A sejteket jól kivehető pellicularis hártya határolja, 

 mely élesen elkülöníti környezetüktől. E hártya azonban a petevezeték 

 nyílása felől hiányzik. Ha Stoppenbrink és Jijima több magot is 

 láttak egy-egy sejtben, annak többféle magyarázata lehet. Mindenek- 

 előtt igen gyakran kerülnek az óriási sejtekbe kis amoeba-szerű élősködők, 

 Cnidospondiák melyeknek protoplasmája épen úgy halványan színeződik, 

 mint az óriási sejteké, minélfogva fölületes megtekintésre csak mag- 



' >>Allen Dottertrichtern ist gemeinsam die Erscheinung, dass die ihr freies 

 Ende gegen das Parenchym verschliessenden Zellen einer schleimigen Degene- 

 ration anheimf allén, wie schon Loman vermuthet hat.« 



2 >>Es handelt sich um keine einzelne Zelle, sondern um einen Komplex 

 von Zellen, worauf schon die Beobachtung Jijimas (S. 415.) hindeutet, dass gele- 

 gentlich in der Protoplasmamassc mehrere Kerné angetroffen werden.« 



l)r. (íelei : Tanulmányok. 15 



