Eg 19) 
stenen og tog den derfor med op tilgårds; senere' blev den 
ei agtet videre, men benyttet til at lægge ovenpå klipfisk- 
dynger ved fisketørring. Ved optågelsen af haugen spalte- 
des stenen i to omtr. lige tykke dele; den ubeskrevne halv- 
del lod Jon ligge, efter at have forvisset sig om, at der på 
den ei fandtes spor af teen. — I haugen biev der ei gyra- 
vet mere; ingen oldsager blev således fundne ved den lei- 
lighed. De øvrige haucge er alle ganske urørte. 
Stenen er af 'erå skifer, er 2- 7* lang, 12% bred, nu 
2* tyk, men før, som anført, underdelen spaltedes' fra, var 
dens tykkelse vel omtr: 4%. —- På grund af den let kløve- 
lige stenart er flere stykker skallede af. noget der har gjort 
fleré af runerne mindre tydelige; i den høire kant oventil 
er et stykke slået af, dog er ikke derved indskriften ska- 
det. Runernes længde er 45%; oprindelig har de været 
tydelig og skarpt indhugne, således som man kan se af de 
bedst bevarede af dem. 
Indskriften består af 7 ruuer. 
Iste rune-er aldeles utvivlsom, RR; man lægger 
straks mærke til den  antike form: idet indbøiningen af 
sidestaven på langt mær ei mår ind til hovedstaven, med 
hvilken dens nederste del løber ganske parallel. 
2den rune er tydelig |; venstre stav er noget uty- 
delig ved midten på grund af en afskalling af stenen; bin- 
destregen og. høire sidestav fremtræder derimod aldeles 
tydelige. | 
Sdie rune er mere usikker. Tilhøire fremtræder 
ganske tydelig partiet R ; kanten er ganske skarp, og par- 
tiet tilvenstre herfor er tilsyneladende fladt Man kunde 
således tro, at denne dinie udelukkende er fremkommen 
ved afskalling. En nærmere undersøgelse viser imidlertid, 
at det eier tilfældet... Kanten viser. sig ujevn ogjat være 
frembragt ved*slag: lige indenfor «den sees også tydelige 
spor «af. den oprindelige ujevnhed i«bunden af runetrækkets 
fire. I den mederste mod «høire bøiede 'del fremtræder 
