MR: (11) 
ne Hröalfr og Hröaldr. Det første af disse navne fore- 
kommer, mig bekendt, ellers ikke; den næstsidste runes 
lille afstand fra sidste gør det også mindre rimeligt, at den 
har været 2 som man isåfald måtte antage. Der har 
således udentvivl stået Tr R.hoaltr d. &. Hröaldr. -— At 
der er skrevet RH for HR har flere analogier: Helnes- 
stenen har RHVVLFr, Labolrg - stenen RHAFN -; på 
Snoldeler-stenen har denne famlen etter at gengive 
denne lydforbindelse ledet til, at der er skrevet RVHALTS 
(for HRVALTS). — Også Latinerne stillede jo ved om- 
skrivningen af det græske: stærkt aspirerede P aspiranten 
bagefter. 
Indskriften viser sig ved første øiekast at være meget 
gammel og interessant. — Den viser sig nemlig at inde- 
holde en blandiug af de to forskjellige rune-rækkers tegn RA). 
H og Q tilhører den ældre længere række; * og Tip 
den kortere yngre række; fil denne henviser også navnets 
sproglige form os. -- Indskriften er altså en overgang s- 
indskrift mellemældre ogyngre runerække; den 
første af den slags, som endnu er funden i Norge, 
og den er således af overordentlig stor vigtighed. 
Den skik at anbringe runestene inde i gravhauge er 
oftere iagttaget; fra ældre jernalder kendes således i Norge 
hidtil 8 sådanne, hvorom man véd eller med vished kan 
formode, at de har været anbragte på denne måde; nemlig 
stenene fra Stenstad, Orstad, Bratsberg, Tanem og 
Elgesem, samt utvivlsomt også de fra Reidstad, Torn- 
stad og Belland; disse har alle indskrifter udelukkende 
med den længere rækkes runer. Kra yngre jernalder ha- 
ves i Norge hidtil kun to fund af runeindskrifter i erav- 
*) I min betragtning af de to runerækkers indbyrdes forhold støtter 
jeg mig på de anskuelser, som af prof. Sophus Bugge er ud- 
talte i forskellige afhandlinger, og navnlig i forelæsninger ved uni- 
versitetet i 1873 og af Dr, Wimmer i forsk. afhandlinger. navn- 
lig den sidste i årsb, f. n. 0. 1874, 
