eg (13) 
den tidligere bekendte overgangsindskrift på. Snoldelev-ste- 
nen, hvor det samme navn forekommer i genetiv skrevet. 
RAHATTH: 
Ligesom i denne indskrift er altså det gamle tegn for 
DD. DG opgivet !), og pi bruges til at betegne både te- 
nuis og media: bruges endnu som teen for H og den 
D 9 => te) D 
gamle ,&ér*-rune har betydningen Å i formen å ?) (Snol- 
delev har dog i dette ord den forenklede form of men i 
ensartede ord KVNVALTS har den X). I første stavelse 
viser derimod vor indskrift sig at stå på et betydelig ældre 
stadium: medens Snoldelev her udtrykker O-lyden ved PN 
har indskeiften fra Vatn endnu beholdt det gamle tegn Q J 
— den er af alle overgangsindskrifterne den eneste, hvor 
dette er bevaret. Den peger derved ud over de ældste 
danske og må ansees for mindst ligeså gammel som ste- 
1) Ved første øiekast kunde man tro, at der på stenen havde stået 
én j 08 man kunde falde på heri at se en senere forenklet form 
for pr fremgået af den tendens til at gøre runerne énstavede, 
som man kan iagttage ved flere andre runetegns udvikling. Men 
en: saadan form vilde være lidet rimelig, og de træk på stenen, 
som. kunde, lede til at antage den, viser. sig ved nøiere undersø- 
gelse kun at være tilfældige, fremkomne ved at stykker er slåede af. 
%) Om denne runes udvikling smlg. Bugge i Tidsskrift for philol. og 
pædagogik, VII. pag. 315 ff, — Den ældste indskrift, hvori formen 
X forekommer, er vel den på Skåång-stenen i Södermanland, 
hvor forklaringen dog er vanskelig. Jeg havde selv anledning til 
i sommer at undersøge indskriften, som jeg læser: HARINGA X 
LEVGAr|: Man kunde formode, at K her står i sin oprindelige 
betydning J, og at det er tvelyden AI som er betegnet ved 
Dette måtte da være en dativform, og den vilde da bevise, at: den 
alm. dativform i ældre jernalders sprog, — &, er opstået af — ai 
(som Lyngbye har formodet) og ei blot var en sænkning af — a, 
hvilken form haves i gotisk. — Jeg må dog tilføie, at jeg selv 
ingen tro har til denne forklaring. Wimmer opfatter i sin sidste 
-afhandling | BK her som skilletegn (, Runeskriftens * oprindelse og 
udvikling* pag. 145). 
