(22) Sp 
ste del (omtr. 84 proe. af fundene) falder paa de 2 nord- 
ligste stifter. Imidlertid har tilvæksten været ulige større: 
for Throndhjems stifts vedkommende, hvilket dog gjerne 
kan være tilfældigt, hvorhos det maa erindres, at der her 
ikke er medtaget, hvad der maatte være indkommet til 
Tromsø museum i det sidste aar. 
Hvad særlig skiferknivene angaar, viser fortegnelsen 
et antal af 21 til samlingerne indkomne exemplarer mod 
10 i 1871, deraf 9 fra Throndhjems, 12 fra Tromsø stift. 
Uagtet saaledes antallet af bekjendte fund er bleven mere 
end fordoblet, har grænsen for deres udbredelse mod syd 
ikke væsentlig forandret sig, men kan fremdeles siges at 
Ø, 
være Throndhjemsfjorden, da det sydligste exemplar (nr. 
22) er fundet paa dens sydlige bred tæt ved dens mun- 
ding. Det synes saaledes at ville vise sig som constant, 
at de ikke forekomme saa langt mod syd som spyd- og 
pilespidsene.  Vistnok synes forholdet at være anderledes 
i Sverige, idet 2 af de 3 der i 1874 bekjendie knive ere 
fundne i Sødermanland *). Men saadanne enkeltstaaende 
kjendsgjerninger kan der ikke tillægges nogen afgjørende 
betydning, da man altid maa være forberedt paa at finde 
enkelte exemplarer af den ene type indenfor den andens 
enemerker, et forhold, hvorpaa vi have et merkeligt exem- 
pel i forekomsten af 2 skiferspidser i flintverkstedet i Haa- 
land. Det kunde ligge nært at formode, at der i knivenes 
snevrere grænser mod syd ligger en antydning om. at 
denne form først har udviklet sig paa en senere tid af 
perioden. Deres form synes heller ikke at tyde paa en 
naturlig udvikling af en ren stenkuitur, medens det fore- 
*) Montelius, Månadsblad 1874 s. 100. Det tør heller ikke oversees, 
at exemplarer i nyere tid kunne føres bort fra sit oprindelige sted: 
det hænder, at fundne oldsager blive tagne med ved flytninger, og 
det hænder ogsaa undertiden, at sager, der en tid have været 
bevarede, igjen kunne komme ned i jorden. 

