(22) = 484 — 
at det ikke kunde ventes, at jeg iaar kunde finde særde- 
les meget nyt i denne retning, om jeg end har gjort en- 
kelte supplerende optegnelser. Derimod lykkedes det mig 
ogsaa iaar at indsamle en del henliggende fund og at ind- 
hente en del oplysninger om forkomne gravfund, der tjene | 
tl at udvide det endnu temmelig tarvelige kjendskab til 
Namdalens archæologiske forhold. 
T Flatanger?) undersøgte jeg som tidligere omtalt 
verkstedfundet paa Urdan. Paa en vestligere liggende 
mo mellem Hornes og Hasvaag findes en del langagtige 
se 
tk 
grave af samme art som de påa Urdanbrekken. Paa Jes- 
sund findes en høi og lang jordvold, som i- bygden an- 
tages for at være opkastet med menneskehaand; det er 
dog neppe tilfælde; paa gaarden er ellers fundet et siden 
tabt øxeblad af jern. Imellem denne gaard og Opland 
findes en del smaa gravhauger paa et jordstykke, som 
kaldes Trætenget. Haugene paa Vik danne 2 særskilte 
samlinger og udgjøre et temmelig betydeligt gravfelt. II 
en af dem var der i det sidste aar fundet et ildstaal 
med 'et stykke flint og et par heiner, i en anden en 
rund spende af bronce af sjelden form og nogle klink- 
nagler, hvilke sager af gaardens eier blev givne til sel- 
1y Den -oprindelige form af navnet er rimeligvis Flatangrar, skjønt 
man fra c. 1450 i Aslaks jordebog (s. 86) finder Flatanger. For- 
klaringen af navnet frembyder vanskeligheder. Den sidste del 
betegner som bekjendt fjord eller fjordegn; tillægsordet har i et- 
hvert fald ikke hensyn til landets natur, da det er et fuldstændigt 
fjeldlandskab. Den ydre del af fjordene i dette distrikt ligefra 
Oksbaasen til Utvorden udmerker sig imidlertid ved sin ualmin- 
delige grundhed, hvorfor ogsaa søen heri høi grad er opfyldt af 
skjær og baaer. Dertil antager jeg at navnet har hensyn, saa. 
at det altsaa betegner den grunde fjordstrækning, idet jeg 
dermed sammenligner Flatavad (nu Fladvad) i Sundalen, der gan- 
ske vist betegner det grunde vadested, modsat det ogsaa som 
navn forekommende Djupavad. 

