Trå 
Bofalfordobling antages i Ulmindelighed ikke, uden i de tilfvicde 
Untydninger af Udtalen, fom paa et og andet Sted funne behove8; Deris 
mod vil Konfonantfordobling i Forte Gtavelfer blive anvendt; faaledes til 
Grempel: Vegg, en Bug, men Beg, en Bei; Søtt, Sygdom, men Sut, 
Sod. Foruden at Dette femmer overeens med den islandffe og fvenffe 
Retffrivning, fyne8 det ogfaa at være den meft naturlige og rigtige Maade, 
Da Ordets Rod derved faaer den famme GSfitfelfe i Cenftavelfesformen, 
fom i de vvrige Former, og man faaledes undgaaer at tillegge eller fra 
tage noget i felve Drdet, faafnart dette forlænges i Enden. 
Med de Ord, fom paa Grund af Lydens Beffaffenhed Funne ffrives 
paa mere end een Maade, forholde8 faalede8, at man foretvætfer den gamle 
Sfvivemaade, naar der ere vigtige Grunde til at beholde famme, men i 
andre Tilfælde antager det, fom er tydeligft, fimpleft og meft pasfende til 
andre lignende Former. GSaalede& beholdes den gamle Gørivemaade i de 
Sid, fom begynde med j, hj og gj, f. Er. Jul, Hjul, Gjør, - da man 
tildeels har beflægtede Drd med tydeligt H og 4, fom altfaa vife, at hine 
Spde bor adffille8, om de end i Udtalen faldbe fammen. Derimvd ffulde 
man maaffee, ligefom i det GSvenffe, antage æ iftedetfor det gamle e foran 
ND, ng og lignende Former, hvor det blot fan udtales fom mæ, f. Ex. i 
Eng, venda; dog fynes dette at være temmelig ligegyldigt,— naar Fun 
disfe Dvd fik en fierre Lighed, end de have i vort GStriftfprog. I de 
Former og Ufledninger, hvor en blod Konfonant bliver utydelig formedelft 
GSammenftod med en haardere Lyd, vil det formeentlig være rigfigft at 
beholde den Lyd, fom findes i Drdets Rod, f. €. Vægt, høgt, havt, 
Bæyt (2: Iflut), faldt, fnildt, vandt (2: vanffeligt), hugfa, Hogfters - 
figefaa vadt, ftødt, leidt o. f. v., uagtet dette iffe har Medhold i det gamle 
Sprog. 
Å 
