85 
Skjer, Fl. Sfjera (Jad. EShl.). Göl. 
skjör og skær. Gee Skate. 
ffjoret (ffjørut), adj. ysftribet eller hvid 
paa Siderne (ligefom Sfaden). 
Sfjor-tjeld, m. GStrandffave (Hæma- 
topus). Sf. Graatjeld. 
Sfjor-væng, m. et Slag Ørn, fom er 
hvid paa Midten af Vingerne. (Sdm.) 
Sfjot, n. Bortjagelfe. (Svm.) 
GSfjot, m. 1) Søyds, Befordring. (Gbr.) | 
=GSkyfå, GSkjufs. Ifr. fljot, adj. og 
fljota, v. 2) Perfon eller Følge, fom 
reifer med Sfydö. 3) Bortjagen, hur- 
tig Fordrivelje. 
føjot, adj. fnar, hurtig, rafl (til at fomme 
afite). Tell. Sæt. Uf fljota, v. Il 
skiotr. 
ffjota, v. a. og n. (flyt”, ffaut, ffdte), 
flyte. Ssl. skiota. Jnfinitiv hedder 
øftenfjelds ffjote (fjote) og i de nordl. Di= 
ftrifter fljøte. Betydningen har mange 
Forandringer; faalebes A. v. a. 1) flyte, 
drive eller flytte affted med nogen Hur= 
tighed. ffjote fram, ftøde frem. fEjøt dæ 
unda, flyt det tilfide (If. Sfjot, Stutel, 
flutla). ffjøte einn aaver Fjaaren (Svm.), 
fætte En over Fjorden (IJævnf. Skjot). 
Han ffaut paa Hæranne, han traf paa 
Gtuldrene. UAfvigende: a) jævne eller 
flette noget ved at flyde bet over en 
Langhøvel. ffjota Stav. Heraf Sfot- 
hyvel, hyvleffoten. En ganffe afvigende 
VBetydniug har Salemaaden: fÉjøte Gann 
(ffybe Garn), nemlig at forfyne Garnet 
meb Toug paa Kanterne eller Omkred» 
fen; fee Sfot. b) vrage, udffyde eller 
bortkafte det flettefte, f. Er. af Fifl. Here 
af Utffot. c) henffyde, heuftille, ffjote 
te Sjel (Tell.), ffjota te Vitnes (3. 
Gift), tilfalde Vidner, Fræve Nogen til 
Bidne. d) med paa: opgive omtrent= 
lig, anflaae noget paa Slump. Gfjot 
paa, for myfje du vil gje”, fig omtrent 
hvormeget du vilde give. 2) affafte, ffy- 
de fra fig. fljota Ffen (om frosne GSa- 
ger), Hamen (om Slanger). Om Hun- 
dyr: fafte Fofteret, abortere. Heraf Sfot- 
ning. 3) ffyde med GSøydevaaben. If, 
GSftot, ftotfri, Sfotmaal, Sfotvidd. B. 
v.n. 4) glide, rende, fare hurtig affted 
(om GSlæder, Baade, Fift i Bandet v. f. 
v. Da flyt” unda, det glider bort. Her- 
af Undaffot. Han flaut ftad (Nfi. 
Sdm.), han gled og faldt. Føtenne 
ffaut unda ”naa, hans Fødder glede. U- 
egentlig: Dæ faut ti me (Svm.), det 
faldt mig pludfelig ind. 5) flydes frem, 
fomme op (Sfr. Utffot, Uppffot, Fram- 
fot). Han ffaut uppatt” or Vatne, han 
fom op igjen af Bandet. Flod'a heve 
fote, Havet har fteget høiere op, der har 
været høi Flod. Om Kornet: fpringe 
ud, faa at Uret vifer fig. Heraf ffoten, 
GSfotblad, Søotholf. 6) rage frem, flaae 
længere ud (Sjelden). Ifr. Skot, fÉute, 
v. n. Gfaut og ffjøita. 
ffjotaft, n. n. eller ffjøtaft um, glide ud, 
gaae forbi hinanden (om to Kanter, fom 
