91 
fitå eller fitt af Vit (Farve), trædd af Iraad, vigd af Uuga, hært af 
Haar, følt af Sol, fænden af Sand. Disfe Ord forefomme Fun fjelden 
-eenlige, men derimod hyppig i Sammenfætning; f. Er. lnagfjella, tunn- 
ffya, bærarma, blaavigd, ftorbrynt, ftorføtt, letthændt, høgmælt. Naar 
Ordet har en Uflednings-Bofal (mæ, 8, Bi 4), eller dannes ved Omlyd af 
Stamordet, bliver Endelfen fædvanlig — t eller D, men i andre Jilfælde 
Derimod — å, ligefom i VBerberne8 Former. Der gived faalede8 undertiden 
en dobbelt Form, fom: ftor-akfa og ftor-ekft, tvifnappa og tvifneyt, 
faanghaara og faanghært. | 
66. (b). Maar det, fom Gjenftanden er forfynet eller beheftet med, 
ffal foreftilles fom en Mængde eller fom flere eendartede Ting, faar Ordet 
Gndelfen pt eller ut (IL ottr); f. Gr. bakket, fleffet, rukket (0: rynket), 
fteinet, tuvet, vofet, fviftet. 
Anm. Denne Endelfe lyder forffjellig i Dialefterne; faaleded ette eller itte (Bergens 
Stift o. fl), ut, utte (Sell. Hall), Ot eller natt (Guldbr.), att (Srondbhj.); 
f. Gr. frofette, frofutte, frofaatt, frofatt. 
67. (c). Maar det, fom tillegges Gjenftanden, iffe er nogen fand- 
felig Jing, men en vis Gone eller Vilftand, faaer Adjektivet derimod En- 
delfen ug eller ig (IL. ugr); f. Cr. minnug, vitug, fyevnug (fom- 
nug), nyttug, Iyftug Dygdig (: fraftig). 
68. (2). Det andet af ve foranforte Begreber (nemlig: forbunden 
med en Sing eller Omftændighed) udtryfkes ved Adjektiver paa feg (Le) og 
fam (FIsl. legr, samr), f. Ex. faarleg, roleg, gagnleg, Iuffeleg; moro- 
fant, bryfant, mødefam. Hertil hore ogfaa nogle faa Ord, fom ende paa 
aff (i Fell. aal), fom hugall, mødall, froftall. 
Det maa anmærkeg, at disfe GEndelfer ogfaa finde Sted ved Ord, 
fom dannes af VBerber. å i 
69. (3).  Begrebet: tilhørende, pasfende eller beftemt for ($ 64) - 
udtrykfes ved Udjeftiver paa leg og fÉ GÅ). f. Er. folfeleg, manneleg, 
fungeleg; Danff, vusfiff (eller vyff). Den forfte Endelfe er å denne Be- 
tydning fun lidet brugelig, eller ialfald langt mindre anvendt, end D ed 

