93 
fludt j i de Former, hvori en WVBofal umiddelbar paafolger, men ikfe i 
andre ZTilfælde; f. Ex. | 
Infiniti: — pløgja, €. tænkja, e. |Imperfekt.: pløgde. tæntte 
Imperativ: pløg! tænt! Snpinum: — pløgt tænft 
Ind. Præf.: pløgje (1). tænkje Gr). | Particip.: — pløgd" (€). tæntt” 8). 
I nogle Drd, fom have i, 4 eller t foran g, falder 4 og j faale- 
de fammen, at det forfte itfe hored i Udtalen; f. Ex. bøigje (veie), Drygje 
(drpe 2: gjere droiere), vigje (vie, å Sogn vige). Naar ingen Vofal 
paafolger, ev g tydeligt; faaledes Jmperativ bøig, dryg, vig;- Imperf. 
bøigDe, DrygDe, vigDe. 
152. il denne Slægt horer ogfaa endeel padfivformede Berber, i 
hvilfe Præfens ender paa eft (= ft), Imperfeftum paa Deft og teft, Su- 
pinum paa ft, fom lægged til Ordets egentlige Rod; f. Er. 
Ind. Præfens: fyneft. blygjeft. lfjeft (2: ligner) 
Smyerfectum: fynteft. blygdeft. lifteft 
Supinum: fynft. blygft. Lift 
153. ed denne Ufdeling af VBerberne maa endnu maærfes: 1) 
Nogle Ord, fom i Roden have D eller t efter en anden Konfonant, blive 
i Præfens og Smperfeftum ganffe ligedannede (undtagen i de faa Dialekter 
hvor Præfend har x), f. Cr. hænde (hænder og hændte), velte (vælter og 
væltede); ligefaa fende, fefte, flifte, Dryfte o. fl. (i Tel. og Raabg. der 
imod hænder, hænde; fefter, fefte 0. f. v.). Naar den fidfte Konfonant 
Derimod er enfelt D eller t, dannes Jmyperfeftum blot ved Fordobling af 
denne, fom leide (Nfj.), leidde; møte, møtte; byte, bytte. 2) Naar 
Gfterlyden er IM eller nn, bortfalder den egne Udtale, fom den har i visfe 
Dialekter, jaafnart en ny Konfonant tilfoies; f. Er. fylle (fyilje, fydle, 
fydde), Imperfeftum overalt flte;— fjenne (fjengje, fjedue), Imperf. 
fjende. Naar Gfterlyden (eller Enden af Ordets Mod) beftaaer af flere 
Konfonanter, bliver den fidfte af disfe tildeeld utydelig, naar den ftoder 
fammen med t i GEndelfen; faaleded hores fædvanlig mærte for mærkte, 
turte for turvte, hjelte for hjelpte. 



