198 
den Helliges Saga, Arn. Magn. Mser. No. 37). - Thormod - Torfesen 
har benyttet den (il sin Historia Norvegica (1711) og har givet den 
Navnet  Jöfraskinna** (Prolegomena Pag. 10). Qmtrent midt i Manu- 
skriptet siaaer i Initialbogstavet p indskrevet de Ord: Ritat i Rindini i 
Sænikiudal Sokn pan 21 Maji år 1567 Ioannes Nicolai Qsloénsis. Dette 
Initialbogstav og et Facsimile af Manuskriptet findes foran Fortalen i 
Folioudgaven af Kongesagaerne. Udgiveren, Gerhard Schøning, mener, 
* 
t .han under en Reise paa Landet, under et Besög i Sanikidal, der har 
skrevet bemeldte Bogstav*. Endvidere bemærker han: ,,At han har for- 
staaet og skrevet det gamle norske Sprog, det sees tydelig af en haand- 
skreven Bog af ham, som förer den Titel: Nylvula, hvori han med en - 
net Haand foruden andet, har indskrevet en Fortegnelse over Bisperne i 
Norge, der begynder saaledes: pessar Hr Bpar voru i Nidrosi, samt en 
Liste over de norske Konger, med denne Titel: Ein stut tilviisan um 
Le 
alla på einwaldz Konninga, sem verit hr i Norege til pessa dags, hvilken 
gaaer til Kong Frederik den Anden. Det er ellers höist rimeligt, at den 
her ommeldte Codex maa være udskreven af en meget ældre Pergaments- 
codex. da endeel af dens Bogstave, især d og f, meget. nærme sig de. 
gamle angelsaxiske""*). 
Da Mag. Iens saaledes var en Mand, der jævnlig og stadig har 
beskjæftiget sig med boglige Sysler, maaite det være til adskillig Ulei- 
lighed for ham, at der ikke i hele Mtiftet gaves nogen Boghandler, som 
kunde forsyne ham med de nödvendige Böger (— först henved et halvt — 
Aarhundrede senere blev der Tale om Bogtrykkeri). Det er vel derfor 
nærmest Mag. [ens at tilskrive, at der blev truffet Foranstaltninger til 

*) Det er forresten en Feiltagelse af Schöning, naar han siger, at Bogen har til 
Titel Sylvula; af Indholdsangivelsen kan man nemlig see, at den Bog, han omtaler, 
ingen anden er end, Tegnebogen*, et Navn, Nyerup har foreslaatt, og som ogsaa 
er brugt her, da den nemlig mangler Fællestitel; Sylvula er Navnet paa den förste 
Afdeling af den, som indeholder Familieantegnelserne. Om hans Dygtigbed i at 
skrive Oldsproget fælder Nyerup cn mindre gunstig Dom; han siger, at ,Konge- 
listen er affattet paa et Sprog, som er en Blanding af Dansk og det gamle Nor- 
diske”, og den Pröve, han giver til Bedste, synes rigtig nok ogsaa at tale for hans 
Anskuelse. Men det bliver en Bisag, hvorvidt hans oldnorske Sprog var korrekt 
eller ikke, Hovedsagen er, at han forstod det, og den staaer fast. 
> 
