MN 
 (Tenssön den VYugre, ordineret 2I1de Juli 1602), om hvem der berettes, 
at han skal være tagen af Throndhjems Skoles fjerde Lectie og sat til 
Præst der, ,,deels fordi der var Mangel paa Studenter, deels og fordi 
Ingen vilde tage mod Kaldet for dets Ringhed og slette Tilstands Skyld** 
Han blev gift med en Bondepige fra Sognet, og hans 9 Börn gik over i 
 Bondestanden. Om ham fertæller Hjorthöy et ganske pudsigt Sagn, for 
hvis historiske Paalidelighed der vistnok ikke kan indestaaes, men — si 
non & vero, & ben trovato; — er Traditionen end ikke ganske paalidelig 
i Faktum, er den dog sand i sin Karakteristik. Det heder: ,,Han kunde 
Bundtmagerprofessionen, som han i Förstningen tildeels skal have ernæ- 
ret sig ved med at gjöre Skindfelder for Bönderne, i hvilken Henseende 
man fortæller,- at han engang i en Ligprædiken over en Bonde, som 
havde-været Skindfeldmager skal i sin Application have sagt: Vel var 
den gode salig Mand en god Mester i at gjöre Skindfelder, dog kunde 
han ikke gjöre saadanne Fryndser i Hjörnene som jeg* (Hjorthöy 2, 11 
flg.). Men Skindfeldmagerprofessionen var ikke den eneste verdslige 
 Syssel, hvormed Præsterne beskjæftigede sig; en anden Bedrift lader til 
at have været mere yndet og har vel ogsaa givet lidt mere af sig, nem- 
lig Handel. Om to samtidige Præster (c. 1650), Hr. Mikkel Christens- 
sön i Hevne og Hr. Christen i Qure berettes der, at de vare blandt de 
største og mest bekjendte Trælasthandlere nordenfjelds, saa at man paa 
hollandske Karter over Norge fra den Tid istedetfor Præstegaardenes 
Navn finder sat: ,,Hr. Mikkel op Hevn* og ,,Hr. Christen op Aur* 
-(Erlandssen Side 223 og 412). Deres Embedsbrödre söndenfjelds vare 
nok ikke mindre driftige. Borgerne i Oslo syntes, at Præsterne gik dem 
vel meget ind i Næringen og indgave en formelig Klage over dem, nem- 
dig over at de brugte at drage op i Landet og opkjöbe alskens Kjöb- 
-mandsvarer, og at de anmodede sine Sognemænd om at sælge dem sine 
Varer. Statholderen Ludvig Ludvigssön Munk til Nörlund- forsamlede 
Norge, da baade Hö og Korn blev opædt af Muus og Lemæn, og det Overblevne 
frös bort, saa at 1 Skjeppe Byg kostede 4 Rdir. og alene i Opdal döde 80 Men- 
nesker af Hunger. Dette Aar blev til en Erindring kaldet det store Dyreaar,* 
Erlandssen: Biogr. Efterr. om Geistl. i Thjems Stift, Side 167. 
Det kgl. n. EEE Skr, i det 19de Aarh. 4de B. 2det H. 15 
