Å 
220 
Fredrik 2den etc. Vor Gunst tilforn. Vider, at og elskelig Ene- 3 
vold Kruse, vor Rentemester, underdanigst for os haver ladet berette, 
hvorledes han haver Eder tilskrevet om en klar fordebog paa det Kan- 
nikedom, som vi hannem naadigst forlehnt haver der udi Oslo Domkirke, 
hvilket I med nogen ubeskeden Aarsage have hannem udslaget, foregi- 
vendes Eders Besværinge, for hvis Skyld I mene os det at skulle forlehne 
til Nogen, hos Eder kunde residere, hvilken Besværinge dog maa skee 
er ringere, end den hurde være, da efterdi vi hannem samme Kannike- 
dom have undt og forlehnt, bede vi Eder og ville, at nåar han Eder med 
dette vort Brev lader besöge, I da tiltænker hannem at forskaffe og 
Jade bekomme en klar Jordebog paa alt hvis Gods og Rente til samme 
Kannikedom liggendes er, saa den uden al Forhindringe maa hannem * 
tilkomme. Dermed etc.  Actum Nygaard 25de Febr. 15883. KE 
Tegnelser for 1583). 
Med Hensyn til Choralerne vedblev dog den gamle Uorden: og å 
Vrangvillighed. Af et kongl. Brev af 1587 (hvor Kapitlet först faaer 
Stadfæstelse paa sine Rettigheder, Tiende, Leding, Laxefiske 0. 85. vi, — 
hvori der var- gjort det Forhindring) seer man, at Kapitlet atter har 
klaget over de ikke residerende Kanniker i saa Henseende. I Anled- 
ning af denne Klage, heder det i Brevet, ,,da kunne vi os ikke forundre 
(sic), at I ikke efter forne vores Brevs Udviisning holde derover** (der 
sigtes til Brevet af 13de Juni 1580). Forresten giver Brevet kun de 
oftere forhen anbefalede Raad at indstevne de Forsömmelige og foreholde 
dem deres Pligt, og hvis de endda ere efterladne, at tage det Fornödne — 
af deres Rente til Choralens Underholdning, — et Raad, som Kapitlet 
vist ogsaa vilde have fulgt, om det havde kunnet udföre det. Brevet er 
dateret Silkeborg ilte August 1587 og findes i Sandvigs Saml. 2, 2, 211. 
Maaskee der nu kom nogen Orden i denne Sag; thi i Ordinansen findes - 
ingen Klager og heller ingen nye Bud derom, undtagen den forhen cite- 
rede Anvurdning, om hvem der skulde tages til Choraler. (Fol. 72 b.). 
Hvad Læren angaaer, synes det at have været stille i Mag. Iens's 
Tid; man kunde næsten fristes til at fremsætte den Paastand, at det 
kristelige Liv baade blandt Læge og Lærde stod saa lavt, at der ikke- 
var saa megen aandelig Bevægelighed blandt dem, som er nödvendig til 
* 
