9223 
2den udgav 1561 sine 25 Artikler, som enhver Fremmed, der vilde 
 bosætte sig i Landet, maatte besværge, imodsat Fald skulde han röimme 
Landet inden tre Dage; hvis Nogen svor paa Ariiklerne, men beviisligen 
ikke holdt dem, skulde han ,straffes paa Liv og Gods uden al Naade i 
nogen Maade*. (Pont. Ann. II, 328. 333. 415-421). Disse Artikler bleve 
atter optrykte og indskjærpede under Christian den 4de i 1615. Der 
fandtes saaledes enkelte Kalvinister i Byerne, om det end ikke var saa 
slemt i Oslo som i Bergen, der af Forfatteren af ,den norske So*, som 
vi have seet, lignes med Sodoma og Gomorrha paa Grund af de der- 
værénde ,;Kalvinister og Vederdöbere, Aagerkarle og Udsugere*, . Et 
andet Sted hes samme Forfatter vidner ogsaa om, at der har været ad- 
 skillige Dissentere i Landet; , Vederdöbere, Kalvinister og Makramen- 
terere komme i Hobetal fra Holland og faae let Borgerret i Norge" 
(Sandvigs Saml. 2. 1, 25). Det var dog maaskee ikke saameget i An- 
Jedning af dem, men snarere paa Grund af de ved Niels Hemmingsen 
vakte kalvinistiske Tendenser, at den nedenfor anförte-Advarsels- og 
 Formaningsskrivelse til de norske Biskopper udgik i 1591; af Pontoppi- 
dans Annaler III, 510 seer man, at en Skrivelse af lignende Indhold alle- 
rede 10de Juli 1598 udgik til de danske Biskopper. I Skrivelsen selv 
- oplyses intet Specielt om Anledningen til dens Udstedelse, den erklærer 
kun i Almindelighed, at de bestaaende Forholde have fremkaldt den. 
Skrivelsen lyder: 
Bisperne udi Norge finge Brev at skulle Ka Oper med 
 «Præsterne, ut seqv. 
I 
Christian 4de etc. Vor synderlige Gunsi tilforn. Vider, at som höi- 
baarne Förste, vor kjære Hr. Fader, salig og höilovlig Ihukommelse, no- 
gen Tid forleden for adskillige nye Disputatser udi nogen den kristelige 
"Troes Artikler, som allevegne udenlands baade udi Kirker og Skoler af 
nogen urolig Mennesker og Sværmere, som mere. haver sögt deres egen 
Ærgjærrighed end Guds Lov og Ære, er bleven yppet og opvakt, haver 
været foraarsaget alvorlige Mandater til alle Superintendenierne over 
alt Riget at lade udgaae, hver udi sit Stigt alvorligen at skulle forbyde 
 Præsterne ingen nye unyttige Disputatser eller disputeerlige Materier 
enten udi Prædiken eller anden Samtale at begynde eller opvække, og 
