OG GKGKANHOÚ 
17 
közbotrányt okozott légyen. A műüncheni államügyész 
szorgosan kutatott, vajjon talál-e embert Münchenben, 
aki megbotránkozott. Amikor pedig ez a kutatás nem 
járt eredménényel — az ottani könyvkereskedők csak 
tizenöt példányt adtak el — Lipcséből épen kapóra 
vigasztaló hir érkezett. Egy könyvkereskedő kölcsön adott 
egy példányt egy becsületes rendőrőrmesternek, aki el- 
olvasta és megkérdezte fölebbvaló rendőrtanácsosát, hogy 
nem kell-e az embernek megbotránkoznia ekkora hitet- 
lenségen és gyalázatosságon. A rendőrtanácsos szintén 
elolvasta a munkát és ő is megbotránkozott rajta, 
amiről hivatalos rendőrségi jelentés ment Münchenbe. 
Ezzel megvolt a sközbotránys és az államügyész nyu- 
godtan emelhetett vádat. 
Panizza csak nagynehezen talált védőt. Csak egy 
nappal a tárgyalás előtt akadt ügyvédre, aki vállal- 
kozott erre a feladatra. 1895. április 30-án került Pa- 
nízza a müncheni esküdtbiróság elé. Jórészt paraszt- 
emberek voltak hivatva arra, hogy elsősorban műüvészi 
kérdésben verdiktet mondjanak. A tárgyalás, mely a 
nyilvánosság kizárásával folyt le, késő estig tartott, mert 
az esküdteknek egész terjedelmében olvasták fel az in- 
kriminált könyvet. 
— Ha ennek a kutyának ügyét nem Münchenben, 
hanem Alsó-Bajorországban tárgyalnák, élve nem távozna 
a teremből — mondotta egy esküdt tárgyalás közben. 
Az esküdteknek ilyen hangulata mellett természetesen tel- 
jesen kárba veszett a vádlottnak a müvészi szabadságra 
hivatkozása, a világirodalmi analógiákkal szemben pe- 
dig teljesen értetlenül állott az a tizenkét ember, aki 
mindennel inkább tartott rokonságot, mint a világiro- 
dalommal. Az államügyész már sokkal értelmesebben be- 
szélt nekik, amikor kifejtette, hogy eddig keresztények 
. között az Istenséget és minden szent dolgot oly go- 
Modern Könyvtár 104—105, 2 

