19 

































dába halmozott könyvek, melyek közül tömérdek teológiai 
munka vonta magára figyelmemet: aki Róma ellen vias- 
kodik, annak jól kell ismernie Róma fegyvertárát is. 
Müveiből már régen ismertem Panizzát. Egészen más- 
nak képzeltem testi megjelenését, mint amilyen a való- 
ságban volt. Az ember hajlandó arra, hogy párhuzamot 
sejtsen az iró szellemi tevékenységének és fizikumának 
minősége között, pedig a legtöbb esetben nyoma sin- 
csen annak. Panizzánál sem volt. Bajusz- és szakáll- 
talan, simára beretvált hosszukás arca inkább szelid- 
lelkü papra és nem a papfaló és dogmagyilkos sza- 
tirikusra vallott. Szeme pedig a legszelidebb kék szem 
volt, amit képzelni lehet. E szem tulajdonosáról leg- 
fölebb szentimentális kétstrófás versikék irását lehetett 
föltételezni, nem pedig a lues keletkezésének fantasz- 
tikus drámában való istenkáromló magyarázatát. Beszéd- 
jén, amelyen nyoma sem volt a bajor dialektusnak, 
szintén nem érzett meg a hitetlenség fanatikusa. Józan 
okossággal és minden szenvedelem hijján, de erős logi- 
kával magyarázgatta a Svájcban tartózkodás előnyeit, 
a föltétlen gondolat- és irásszabadság gyönyörüségét, 
majd tervéről beszélgetett, arról a szándékáról, hogy 
a szabad Svájcból lázitsa a szerinte szellemi rabságban 
vergődő Németországot. Mikor eltávoztam tőle, tisztá- 
ban voltam azzal, hogy ez a szükszavu és épen nem 
revoltáló külsejü embert csak abban a pillanatban szállja 
meg a démoni fanatizmus szent-lelke, a mikor tintába 
mártja tollát. 
Ekkortájt inditotta meg Zürcher Diskussionen cimü 
vállalatát, mely a bibliográfiai ritkaságok közé tartozik. 
Meritett papirosra nyomott, nagy negyedrét alaku, nyolc- 
oldalas közlemények, melyek körülbelül egy éven át 
havonkint egyszer jelentek meg. Maga Panizza ezeket 
irja a sröpivekc-ről: 
at 
