ALTE AN TS ÉTER E TE TITI MÉTTÉG JÉVEGYE TIZANYÖV EG VIRÁG TÉNYT ÉKRENÉNBE ÉGE ÉGE ZET 
N 5 [/ b TATE NÉGY 

— Tudvalevő dolog, hogy manap német folyóirat- 
ban alig jelenik meg cikk, amely bár alá van irva, 
ugy nyomatik ki, ahogy szerzője gondolta és megirta. 
Cenzurának van alávetve, amely az illető szerkesztő 
ügyessége és ambiciója szerint, néha egész lapokat el- 
sikkaszt vagy megváltoztat, minek következtében több- 
nyire tönkre megy a cikknek mind a logikai, mind 
a müvészi fölépitése. Ezt a cenzurát a reális területről 
már régen átterjesztették a formálisra is és majdnem 
minden szerkesztő a beküldött cikkeket a maga speciális 
stilisztikai kedvtelései porondjának tekinti. Sokaknál miég 
egy lelki momentum is hozzájárul: egyszerüen el nem 
képzelhetik, hogy bármilyen gondolatok más formában 
menjenek világgá, mint amilyenbe ők öltöztették volna 
a gondolatot, ha ő bennük támad. Ez ellen az irodalmi 
rablógazdaság ellen, mely  mindeneken eluralkodott és 
amellyel kapcsolatban egyébként tisztességes emberek sem 
érzik már a legkisebb szégyent, nem lehet másképen 
állást foglalni, mint ugy, hogy cenzuramentes cikkeket 
teszünk közzé, amelyek épen a sablontól eltérő for- 
májukkal és gondolatmenetük önállóságával nem után- 
zásra, hanem gondolkodásra ösztönöznek másokat. "Ma- 
nap ugy kell cselekednünk, mint Heine és Börne tette 
a harmincas években. Aki a cenzura alul szabadulni 
akart, annak akkor husz nyomtatott ivet kellett össze- 
irnia. Ma mint :röpiveketx kell közzétenni a cikkeket. 
És még egyet: az általános félelem mellett, mely ma 
mindenkit elfogott Németországon, minimumra csökkent 
az a lehetőség, hogy a tömegben támadt gondolatok 
felszinre jutnak, alakot és testet öltenek. Azt mondhatni, 
hogy a legjobbat, amit ma Németországban gondolnak 
és éreznek, akár ideális, akár materiális téren, nem 
mondják ki, mert a gondolatok ki nem mondása egy- 
általán a kor tünete. Végül már attól is vissza fognak 
