
ről nem tudunk, amitől szemérmesen vagy ijedten félre 
forditjuk . befelé nézésünket, amit nem merünk tudomás- 
vételül vállalni, mindazok a vágyakkal befuttatott kép- 
zetek alattomos rombolást visznek véghez lelkünkben. Az 
az álarcos, aki nemcsak kifelé, a társadalommal szem- 
ben, hanem befelé, magával szemben is álarcot visel, bol- 
dogtalan betege lesz az önmaga előtt való titkolózásnak. 
had 
Minden lélekben van egy terem: kényelmesen tágas; 
széles ablakain beömlik a napfény; érthető, hangos szó 
járja ott; ülnek, állnak, fekszenek, sétálnak benne sa ha- 
tóságilag engedélyezette, azaz a társadalmi bevett er- 
kölcscsel és iaz egyénbe belenevelt erkölcsi felfogással 
nem ellenkező fogalmak, képzetek, gondolatok, ösztönök 
és vágyak. Ez az öntudatos énünk. Es van minden lé- 
lekben egy kamrácska: kényelmetlenül szükös; nincs ab- 
laka, amelyen behatolna ia napfény, a dolgok körvona- 
lait elmosó sötétség üli meg gonosz rejtelmességgel; alig- 
hallható suttogásnál hangosabb nesz nem kerekedhetik ott; 
ott hevernek tompa kábultságba meredten, vagy  fél- 
álomba révülve, avagy ébren, lenyügzötten fetrengve, de 
lesve a fölpattanás lehetőségének szabaditó pillanatát 
mindazok a képzetek, gondolatok, ösztönök s vágyak, ame- 
lyekre az erkölcs néven ismert társadalmi biráskodás le- 
sujt a "nem szabadc elmarasztaló itéletével. E titkos ka- 
mara lakóin többnyire rajta vana sexualitás sárga foltja. 
AK nemiség szülöttei ők, amelyeket kora gyermekkorunk- 
ban a nevelésnek nevezett erőszaktétel, később pedig a 
társadalmi megitélés korbácsaitól való félelem elfojttat, el- 
satnyittat, megnyomorittat velünk, hogy aztán az össze- 
sorvasztott képzeteket és vágyakat az öntudat termébői 
belekergesse az öntudatlannak sötét kamrácskájába. 
