


férfiát. Amaz, az iró, világpolgár, a kozmopolita mindent 
megértő és mindent megbocsátó langymeleg, előkelőzn 
közönyös elveivel. Emez, az agitátor, szenvedélyes zsidó, 
csupa akadályokat leküzdő energia, fáradhatatlan munka- 
birás, támadásokat visszaverő, gunyolódást semmibe sem 
vevő lelkesedés. Az iró nem győzte folytonosan hangoz- 
tatni, hogy minden csak illuzió. A bölcs legyőzi vágyait, 
mert tudja, hogy vagy sohsem teljesülhetnek, vagy ha 
valóvá válnak is, a valóság csak nagyon tökéletlen 
és halvány mása annak az álomképnek, amelyet a vágy 
szines ecsetje festett. Az agitátornak ellenben csupa ha- 
talmas vágya volt és még a legilluzóriusabb dolgokat 
is oly kézzelfogható valóságnak tartotta, amiben csak 
a rosszakarat kételkedhetik. Az iró már régen lerakta 
a fegyvereket, amikkel a hirnevet magához hódithatta 
volna, az agitátor mindhalálig nem hagyta abba a fa- 
natikus tusázást. 
Miért küzdött? Komoly ideálokért, mint hivei val- 
lották, vagy nevetséges utópiákért, mint csufolódó és 
gyülölködő ellenségei kacagva és dühöngve hirdették? 
Objektiv értelemben véve, az ügy, melyet megtett élete 
tartalmának és lelke vezérlő eszméjének, utópia lehetett, 
de neki a legszentebb ideál volt. 
Rettentő nyomoruság látása, halálhörgés hallása kel- 
tette fel benne azt a gondolatot, hogy kibontja a sio- 
nizmus lobogóját. Látta, hogy Romániában és Orosz- 
országban emberszámba sem veszik a zsidókat, látta, 
hogy Európa nem segit rajtuk, Amerika pedig ugy fél 
és védekezik a nyomor ez inváziója ellen, mintha bél- 
poklosok mételyes serege készülne megostromolni az UÚj- 
világ kapuit. Fölébredt benne a mindennél erősebb szána- 
lom. Hiába emelkedett filozofáló stilusában a minden elfo- 
gultságból való kivetkőzés álláspontjára, ahonnan minden 
faji, nemzeti és felekezeti különbség teljesen elenyészik. 
