

32 
hanem mint a saját maguk alapitotta zsidó állam szabad 
polgárainak. 
Ennek a kivánságnak társadalmi és jogi érvekkel 
való megokolását szolgáltatta az azóta kilenc éve lehet, 
nagy erővel megindult sionista propaganda, melynek 1eg- 
több ellensége a zsidók körében akadt. Ez nagyon is 
érthető. Csak az a zsidó lehet sionista, akinek erkölcsileg 
és anyagilag rosszul megy a dolga. A gazdag zsidók 
nem szeretik a bizonytalan üzleteket és csöppet sem 
vágyódnak el azokról a helyekről, ahol alapját vetették 
és folytonos gyarapitó forrásaira akadnak  jólétüknek. 
Hogy valaki sionista lehessen, jogtalan és vagyontalan 
páriának kell lennie, aki még mindig várja a megváltást, 
melyet szerencsésebb fajrokonai már megtaláltak a tekin- 
télyben, a gazdagságban, az állami jogrendbe való be- 
illesztődésben. 
Ám a világon nagyon sok a szegény zsidó, ugy, 
hogy Herzl köré tömérdek hivő sereglett: fanatikus hi- 
vők, kik ezt az első sorban gazdasági mozgalmat való- 
ságos vallási rajongással karolták fel. De vajjon nem az 
öröm hitvallását hirdeti-e a nyomorultaknak, aki lan- 
kadatlanul biztatja őket: 
— Kerekedjetek fel a rabszolgaságból. Jertek utá- 
nam a szabadságba, a jólétbe, az igazi életbe, őseitek 
földjén, ahol magatok között, csupa jóbarát és rokon 
között lesztek. 
A biztatás nyomán buzgó egyesületek nőttek ki a 
közönyösség talajából is, kongresszusok ültek össze, bank 
alakult, megmozdult a nyomoruság, hogy önönmaga vivja 
ki megváltását: a palesztinai zsidó állam ujjáteremtését. 
Hogy valóban megváltás lenne-e? Herzl Tivadar 
hitt benne. 
