
39 
nak pedig szinte hihetetlenül tartós és pontos a memoriája. 
Ennek a csodálatos agybeli képességnek tudható be, hogy 
már szinte gyerekkorában tiz és egynehány nyelvet tu- 
dott, és memóriájának számlájára irhatja, hogy most, nyu- 
godalmas aggkorában is még ugy tartja számon az ifju- 
ság és a férfikor minden sérelmét — a sulyos és nehezen 
gyógyuló sebeket és az apró-cseprő kellemetlenségeket 
egyaránt — mintha a legfrisebb dolgok volnának. Még 
most is sajgatja a keserüség, hogy Magyarországon tar- 
tották legtovább csalónak, aki sohasem tette meg azokat 
a kalandos utazásokat, melyekkel külföldön megállapitotta 
világhirességét, és még most is, amikor már ítthon is kény- 
telenek voltak meghajolni előtte, fáj neki és a méltat- 
lankodás zokszavát fakasztja ajkán, hogy ez az elismerés 
sokáig késett és még mindig nem oly őszinte és nem oly 
hangos, mint teszem az angoloké. Vámbéry az elismerés- 
nek ezt a kikényszeritett voltát és lanyhaságát zsidó szár- 
mazásának tulajdonitja. A szentgyörgyi gimnázium páter- 
professzora vagy hatvan évvel ezelőtt azt kérdezte tőle: 
:Mósele, minek tanulsz? Nem volna jobb, ha sakternek 
mennél?c A mai magyar keresztény társadalom pedig 
lelke mélyén boszankodik amiatt, hogy Mósele nem ment 
sakternak, hanem nagy emberré merészkedett lenni. Mó- 
sele pedig nemcsak örül a maga nagyságának, hanem 
kárörömöt is érez — hamisittatlan zsidó érzés! — hogy 
a reverendás és nem reverendás páterprofesszorokat és 
páterprofesszoros gondolkodásu embereket a méreg eszi 
a zsidó parvenü világra szóló sikerei miatt. Ezeket az 
embereket, akikkel főkép Magyarországon hozta össze 
sorsa, megveti, de az emberekkel nem azonositja a ha- 
zát. "Nem a zsidó származás, hanem az előitéletes, esz- 
telen és minden szabadelvüség nélkül való keresztény tár- 
sadalom az oka, ha világpolgár válik a zsidónak született 
emberből, mert erőnek erejével szoritják e térre; és nem 
