
43 
tetteinek irányitásából azt a kérdést, hogy mi a jó 
és mi a rossz, akinek nemcsak másoktól megállapitott 
és a maga részéről is elismert erkölcsi törvényei nin- 
csenek, hanem akiben a moralisták nyelvén annyiszor 
forgó sbelső törvényes, a lelkiismeret sem él többé, aki 
tehát nemcsak az általános érvényességü, egy nagyobb 
emberi közösség által követett erkölcsi parancsokat és 
tilalamakat nem tartja tiszteletben, hanem aki akár csak 
magamagának érvényes, tisztára egyéni, másoktól talán 
elitélt, de maga részéről mégis zsinórmértéknek tartoit 
erkölcsi szabályokat nem ismer soha és sehol. Az igazán 
erkölcsnélküli ember, az amoralista, aki a jelenségeket 
és a cselekvéseket bármilyen szempontból tudia érté- 
kelni és mérlegelni, — például az esztétika, a lélektan, 
az élettan, a néprajz, a nemzetgazdaságtan szemüvegé- 
vel és mérlegén — csak arra nem törekszik, még csak 
nem is gondol semmiképen, hogy megállapítsa, vajjon 
jelenségek és történések beleillenek-e vagy beleszorit- 
hatók-e az erkölcsileg jó és az immorálisan rossz kate- 
góriáinak ürmértékébe. Az amoralista, aki egyedül méltó 
az erkölcshijjas cimére, mindent kérdezhet az életnek 
attól a szeletjétől, amellyel akár mint ember, akár mint 
művész szembekerül, csak azt az egyet nem, hogy a 
szóban forgó szeletben észlelhető jelenségek és tettek 
morálisak-e vagy sem és mindenfajta kivánság támad- 
hat lelkében, csak az az egy nem, bárha az előtte 
levő élettünetekben morális szempontból nagyobb vagy 
kisebb lenne akár a megkötöttség, akár a szabadság. 
Az amoralistának se magára, se másokra vonatkozóan 
nem lehetnek semmiféle erkölcsi kivánságai. 
Wedekind Frank egyáltalában nem amoralista. En- 
nek a felfogásnak hideg, de tiszta magaslatára már 
nem tudott föllendülni. Sokkal mélyebb régiókban tanyáz 
még. Az ő munkái még. telisteli vannak tüzdelve er- 
