46 































legkonzervativabb moralista képében is mutatják Wede- 
kindet. RK maga szemével nézve magát, nem a más, 
hanem a maga mértékét alkalmazva is, bünnek érzi, 
értékeli és bünbánóan vallja sok tettét, a lelkiismeretének 
görnyedt hatalma alatt és végső óhajtása az, hogy Isten- 
nel és a világgal megbékélten haljon meg. Az amora- 
lista bün és nem-bün között nem tehet különbséget, 
épen ezért a bünbánat érzése, melytől a moralista so- 
hasem tud szabadulni, teljességgel idegen tőle. Neki a 
lelkiismeret gyönge emberek agyréme. 
Wedekindnek nem csupán mint lirikus egyénnek van 
sajgó lelkiismerete, hanem mint a társadalom tagjá- 
nak is. Az ő lelkiismeretét a társadalmi bünök is inzul- 
tálják és jajgatásra birják. Az amoralista csak társadalmi 
jelenségeket ismer. A világjavitó Wedekind nem tud 
belenyugodni abba, hogy a mai társadalmi berendezkedés 
mellett, a mostani erkölcspedagógiai rendszer alkalmazá- 
sával az életfakasztó ösztön a serdülő ifjuságnak sulyos 
megpróbáltatások, sebetütő szenvedések, olykor a pusz- 
tulás mérgezett forrásává válik. Az amoralista fölötte 
állana ennek a nyomoruságnak és csak a maga szemével 
látott képet adna róla... Wedekind maga visszahelyezkedik 
a serdülés gyötrelmei közé és a Tavasz ébredésében 
helyenként vádirat korbácsával csap le a mai erkölcsi 
nevelésre, jobb, természetesebb erkölcsre való nevelésért 
kardoskodva. Az amoralista tiszta müvész tud lenni, a 
moralista a művészetében is irányzatos, 
Az ösztönt meg nem béklyózó és helyes irányba 
vezető ifjusági nevelésen kivül Wedekindnek, főképen 
ujabb miüveiben, egyre több társadalmi ideáljai jelent- 
keznek. Az amoralista azt mondja a világnak, amikor 
tükröt tart elébe: lám, ilyen vagy! A moralista esetleg 
igy is szól, de el nem felejti hozzátenni, hogy milyennek 
óhajtaná a világot. Wedekindnek reformtervei a két 
Mell -ié 
"a 
a Baz ád 
