
47 
tartanak, ideális elvei számára annyira kivánatosnak tartja 
a társadalmi elismerést, — azaz a társadalom kedvező 
morális itéletének elnyerését — hogy még az ugynevezett 
sszerelmi vásárc-t is olyan nyilt és becsületes vásárnak 
óhajtja rehabilitáltatni, amilyen akármilyen másfajta, nem 
emberhust forgalomba vivő vásár. Az amoralista a sze- 
relmi vásár létjogosultságát attól teszi függővé, hogy az 
mennyire, milyen minőségben tudja kielégiteni azt a szük- 
ségletet, amelynek jóllakatására megszületett. Csak mo- 
ralistának juthat eszébe, hogy valaminek teljes jogosult- 
ságát ne magában a szóban forgó jelenségben, hanem 
a dolgon kivül álló tényezőben keresse meg. Wedekind 
javithatatlan moralista. 
Müveiben végsőképen kedvezőtlen sorsuk van az 
amoralistáknak, akik igazán tul vannak a jón meg a 
rosszon, vagy szabatosan szólva, sohse jutottak oda, hogy 
különbséget tegyenek a kettő között. A Föld szelle- 
mének hősnője, Lulul, az örök-asszonyit jelképezi erősen 
egyéni vonásokkal, de nem azt az örök-asszonyit, mely 
a vidámabb Goethe szerint a magasságokba emel fel 
bennünket, hanem azt, mely a mélységbe vonó mágnes- 
ként hat a férfiemberre. Ez a Lulu egy darab természet, 
olyan, amilyen, vak őserő, mely csak a benne levő 
törvényeknek engedelmeskedik, melynek a jó és a rossz 
nem fogalom, hanem üresen csengő, értelmetlen szó 
csupán. Ez a Lulu, mint valami bélpoklosság, elpusztit 
minden férfit, aki közelébe kerül és nem is sejti, hogy 
az ő falánkságát rossznak is lehet mondani. HK jár- 
vány sincs tudatában annak, hogy gonosz, ,amikor meg- 
tizedel egy várost. Az ilyen bestiákat (ez a szó nem 
becsmérlés akar lenni, a világért se, hanem jellem- 
zés csupán!) az élet vagy fölmagasztalja, vagy pusz- 
tulásba dönti. Az irónak szabadságában van, hogy e két 
eset bármelyikét mutassa be, akár a diadalt, akár a 
