15 








































államügyész, akinek maga Panizza egy kisebb szatirájában 
a szentség glóriáját tüzte fejére. Az ügyésznek hamar 
nyilik alkalma kemény birálatára. 1894 őszén megjele- 
nik Panizza legérdekesebb és legtöbbet emlegetett mun- 
kája: Das Liebeskonzil. Eine Himmels-Tragödie in fünf 
RKufzügen. Németország kiadói közül már nem került 
akkora bátorság, mely a munkának terjesztését vál- 
lalta volna. Panizza tehát odafordult, ahol már előbb 
a pápák szeplőtelen fogantatásáról irott pamflettjét tárt 
karok fogadták: az öreg Schabelitz Jakabhoz. A zürichi 
Verlagsmagazin a szabad Svájcban is feltünt az irói 
szabadságnak a legszélsőbb jóindulattal való értelmezé- 
sével. Schabelitz, akinek ifju korába még belezugtak a 
negyvennyolcas évek viharai, öregségében szerető gond- 
dal ölelte magához mindazt, amiben fiatalságot látott 
és megujhodást sejtett. Nyomdáját és üzletét a mult 
század elején épült ódon félemeletes ház foglalta ma- 
gában. Nehány öreg ember tett-vett kényelmes lassu- 
sággal a telezsufolt raktárakban és a kicsiny irodában. 
De ezekből a legkevésbé sem modern helyiségekből a 
legfrissebb modernség szelleme indult hóditó utra. Min- 
den tulzás nélkül azt lehet mondani, hogy ami forra- 
dalmi gondolat támadt német agyban és ami lázadó 
. szó kelt német ajkon, annak az őszhaju kiadó támogató- 
jává és önzetlen heroldjává szegődött. Büszke volt arra, 
hogy azt az irodalmat segiti a nyilvánosság elé, mely 
politikai, társadalmi, vallási és erkölcsi téren félreveri 
harangokkal és vörös zászlókkal hirdeti egy uj és a 
mostaninál boldogabb korszak hajnalhasadását, és néha 
eldicsekedett azzal, hogy alig van kiadványa, melyet 
Németországon el nem koboztak volna. Kmellett Scha- 
belitz nem volt kritika nélküli ember. Minden egyes 
kéziratot, amit beküldöttek neki, gondosan elolvasott, sőt 
néha más hozzáértők birálata alá bocsátott, mielőtt el- 
