


voltak sikerei a nők körül, tudniillik oly sikerei, melyek az 
ő könyvének valamennyi okfejtése szerint az egyetlen sike- 
rek a másik nem világában: a sexuális sikerek. Ha tehát 
a. szerelem Napoleonjai, a Don Juanok a legnagyobb 
megvetői a női nemnek, akkor Ouasimodo, az örök kudar- 
cok rut vitéze, a legnagyobb tisztelője. Aki Weininger 
könyvét olvassa, annak — éppen a szerző felfogásának 
álláspontjára helyezkedve — azt kell hinnie, hogy diadal- 
mas leigázója volt a női sziveknek, mert hiszen a könyv 
csupa gyülölet és megvetés. De ha a könyv mögé oda- 
állítjuk a biocrafiát is, akkor azonnal látjuk, hogy ebben 
az esetben a szerzőnek egyáltalán nem volt igaza: a nőt 
nemcsak Don Juan gyülölheti és megvetheti, hanem nega- 
tiv kiegészítője, Ouasimodo is. Legalább Weininger ese- 
tében kétségtelen, hogy őt csakis az abszolut sikertelenség 
tehette nőgyülölővé. ! 
Érezte ezt Weininger is. Éppen azért mindenképpen 
rajta volt, hogy folytonosan az olvasó előtt leszögezze 
tiltakozását az ellen, mintha vizsgálódásainak valamelyes 
szubjektiv alapja és élő háttere volna. Keményen kifakad 
az ellen a rossz szokás ellen, hogy elméleti vitákban 
az ellenfél lélektani motivumaira hivatkoznak. Ki is ok- 
tatta a maga ellenfeleit arról, hogy egy tárgyilagos vi- 
tában mindkét ellenfélnek, aki polémiába bocsátkozik egy- 
mással, az igazságnak személyek fölött álló eszméje alá 
kell rendelniök magukat. AK tudományos módon polemi- 
zálóknak arra kell törekedniök, hogy eredményt érjenek 
el függetlenül attól, hogyan és miképpen léteznek ők ket- 
ten, mint konkrét életet élő emberek. 
Látnivaló, hogy Weininger milyen féltő aggodalommal 
szabadkozott az ellen, hogy szillogizmusainak megbirá- 
lásánál a biografust is segitségül hivják. Mennyire tar- 
tott attól, hogy könyve mögött — szerinte tisztességtelen 
kiváncsisággal — elővonszolják majd a szerzőt: nem mint 
