
u A GYÜLÖLET KÖNYVE — 1905 — 
Weininger Ottó Bécsben abban a házban vetett vé- 
get alig huszonnégy esztendős életének, a hol Beetho- 
ven meghalt. Azt hitte, hogy neki, aki Geschlecht und 
Charakter nevü munkájával az emberiség tanitómesterei 
közé akart emelkedni, ugyanonnan kell nekivágnia a hal- 
hatatlanság felé vezető utnak, a honnan az örökkévaló 
szimfóniák költője indult neki. A fiatal filozófus tévedett, 
amikor a maga számára már nyitva látta az örökélet 
paradicsomát. Munkáját ő maga klasszikusnak tarthatta, 
unokáink már csak a kuriózumok lajstromába fogják tenni. 
De teljesen érdektelen makulatura nem lesz belőle. 
"B Strindberg sokfelé közzétett levelében lángelmé- 
nek kikiáltott fiatalember egész életét egy érzelem tölti 
be. Éppenséggel nem mondható komplex léleknek. Gyülölni 
tudott és gyülöletének kifejezésére érdekes formákat ta- 
lált olykor. Nem volt valami válogatós gyülöletének tár- 
gyaiban. Gyülölte a nőket és a zsidókat, a kik ellen már 
tömérdek dühös fogcsikorgatás hallatszott. Gyülölte őket, 
anélkül, hogy tartott volna a banalitás veszedelmétől. Nem 
igyekezett esztétának lenni, aki nemcsak gondolatainak, 
hanem érzelmeinek is felsőbbrendü kulturájára törekszik 
és lelkét akképpen müveli babráló gonddal, hogy csakis a 
legválogatottabb érzések teremjenek meg benne. Ez a 
srecherche pédantesgue des sensations raresxs idegen volt 
tőle. Lelke edénye volt a legtriviálisabb gyülöletnek és 
a legnagyobb őszinteséggel, minden szépitgetés nélkül vi- 
lággá kiáltotta egész életének voltaképpeni tartalmát tevő 
érzését. 
Weininger váltig tagadja, hogy Aa gyülölet adta ke- 
