

Andersen fájdalmasan érezte a titkolózás kénysze- 
ségét. 5Ó bárcsak föltárhatnám Önnek egész lelkemet, — 
irha egyik barátjának — akkor enyhülést lelnék. De nem 
tehetem. Higyje el nekem, vannak fájdalmak, melyeknek 
titkát legjobb barátainkra sem bizhatjuk. Bárcsak lepil- 
lanthatna lelkem fenekére, akkor megértené sóvárgásom 
forrását. A nagy, átlátszó tengernek is vannak kifürkész- 
hetetlen mélységei, melyeket a buvárok közül nem ismer 
senki.c Wulff Henriettenek pedig még nyiltabban irja: s5A 
sziv naplójában vannak lapok, melyek annyira egymásra 
vannak ragasztva, hogy csak Isten tudja széjjelfejteni őket. 
Bármilyen őszinte szeretnék is lenni, vannak fájdalmaim, 
melyeknek eredetére nem merek rámutatni. Bennem la- 
kozik egy érzés...cs 
XI. i ( 
Nagy költő. Mi reánk ez tartozik, a többi pedig az ő 
dolga volt. Talentuma hódolatra késztet, the rest is silence. 

