61 
a regény érzéki dühre lázitsa az embert. Az orosz 
határon tul már nem hevit. Szaninban tömérdek a filozo- 
fálás, kevés az igazi erotika. Marguis de Sade vérrel 
és sárral odamázolt regényeinek kis hijja háromnegyed- 
része szintén bölcselkedés. De a megbomlott erotikájuk 
lidércenyomást nehezit rá a szivemre és a hisztéria 
golyóját  hengergeti bele a torkomba. Elájulhatok a 
kegyetlen gyönyörüség kéjes fájdalmától. És hogy egy 
másik világhírü  erotikumot emlitsek, a  Memoiren 
einer  Sángerin, amit talán nem ok nélkül a zse- 
niális Schröder-Devrient Vilmának tulajdonitanak a per- 
verzitásnak nevezett inyencségek történetírói, felerész- 
ben szintén filozoféma. De az erotikuma olyan, hogy 
amikor először áradt bele rettenetes tüze az ereimbe, 
a forró vérhullámok ugy rohantak agyvelőmbe, hogy 
szinte beleszédültem. 
Szanin nem zavarja meg gyilkosan az álmomat. 
Nem kerget bele az éjszakába, hogy páromat keressem. 
Nem égeti cserepesre az ajkamat, nem vereti ki szivem- 
mel egy bacchánsnóta részeg ütemét, nem költözteti ve- 
szett pillanatokra egész lelkemet elérhetetlen messzeség- 
ben vonagló női testekbe. Ez a regény nem veszi el 
az eszemet és nem értem, hogyan tudta megtébolyitani 
az oroszokat, ha ugyan rgazán megbolonditotta őket és 
nem ismétlődik meg ezuttal is az a gyakorta tapasztalt 
eset, hogy egy különös szabásu hirszolgálat telefon- 
drótján át, ami Oroszországban csak sóhajtás, kiáltás- 
nak hallatszik ide, ugyane hirszolgálat nagyitó üvegein 
keresztül, ami ott parázs, máglyatüznek látszik ide és, 
amint hallani már, hihetetlen tóditás a Szanin orosz- 
országi erotikus hatása is. 
Bölcs józanságbói azonban már sokkal több van 
ebben a világhirüvé reklámozott regényben, abból a 
bölcs józanságból, melynek közkeletü neve: egoizmus. 

