kal 
Te et 
es 
pöég OSR áz 
ze 
sze 
velágye ke 
ex 
1; 
aA 
ft 
"a 
he 
[3 
ÖL 
tri 
b 7 
ap 
it 
we 
a! 
jat 
f 
NM / 
a 
1 
t9) 
§ 
vi 

Tedd azt és csakis azt, ami a magad gyönyörüségére 
való. Elsősorban tehát lehetőleg sokszorozzad meg kéjei- 
det. Az ugynevezeit közügyekhez semmi közöd, baromság 
törődni velök. Forduljon fel akár az egész világ is, 
ha arról van szó, hogy akár csak egy percnyi jókedv- 
vel édesitsed meg életedet. Ezt tanitja Szanin, de sajnos, 
nem nagyon szuggesztiv erejü szavakkal és oly csele- 
kedetekkel, amilyenek például több embernek a halálba 
kergetése, barátja ideáljának : elcsábitása, egy temetés bru- 
tális megzavarása. 
Sem a tanitás, sem a magyarázó cselekedetek nem 
pályázhatnak az ujszerüség érdekességére. Hogy leg- 
kisebb magánügyeink is előbbrevalók a legnagyobb köz- 
ügyeknél is és hogy a kéj hajszolásában a lelkiismeret 
fölösleges kolonc, hogy nem másokért, hanem csakis 
magunkért kell élni, azt Arczibasev előtt is sokan és 
sokszor próbálták már bizonyitgatni, az orosz iróénál 
jóval inkább meggyőző, kicsiszoltabb pengéjü dialektiká- 
val. Eldönteni senkisem fogja ezt az ősi kérdést olyképen, 
hogy döntésének mindenki alávesse magát. Az állásfog- 
lalás mindig az egyéni vérmérséklet dolga marad. 
Erotikája gyönge izmu és bágyadt tüzü, bőszavu 
filozofálása régi tételeket támogat hosszadalmasan ódon 
érvekkel. Mi marad meg tehát Arczibasev érdeméüi? 
Néhány tájkép, melyeknek gyöngyház szinei felejthetet- 
len gyöngédséggel simogatják meg lelki szemünket. És 
néhány sivár, de nagyszerü jelenet, melyeknek vásári 
kikiáltó cimük lehetne: egy tüdővészes utolsó napjai, 
egy meggyalázott katonatiszt öngyilkossága, egy agyon- 
tépelődő neuraszténiás végső órái. Ezeknek a jelenetek- 
nek a haláltól való félelem és az elmulás közeledtének 
dermesztő érzése a hatalmas rendezőjük. Ezek a jele- 
netek és csakis ezek belefagynak emlékezetünkbe. És igy 
esik aztán, hogy az az iró, akinek filozófiája az élettel 

