sokc-nak nem kellett. De milyen igazuk is volt: közéjük 
Kiss József nem való. 
Az igazság róla az, bárhogy fáj is sokaknak: 
:Az 1867 óta feltünt költők közt mindenesetre az első 
a balladában is.xc Tehát a többiben is: a lirában, a 
románcban, a kisebb költői elbeszélésben. Négyesy László 
mondja ezt, eképen fejezvén be a költő életrajzát a 
Pallas Nagy Lexikonában. Négyesy László, az egyetem, 
az Akadémia, a Kisfaludy-Társaság embere, a szent 
hagyományok őre, selsőnekx merte mondani azt az em- 
bert, aki sem az Akadémiának, sem a Kisfaludy-Tár- 
saságnak nem tagja. Nem tudom, a tudós és egyébként 
lélekben jó konzervativ egyetemi professzor emlékszik-e 
rá, — én emlékszem! — hogy ezt az egy szót, mely 
kis hijja ezer lapos kötetben jelent meg, elrejtve, szinte 
eltünve a szavak százezrei között, azonnal észrevették 
és megorroltak, sopánkodtak, dühösködtek miatta né- 
melyek azok közül, akik elsőkül szerepelnek a hivatalos 
és irodalomtörténetileg elkönyvelt irodalomban, bár csak 
az utolsók között lehet a helyük. 
De hát a legmérgesebb fölfortyanások sem tehetik 
kisebbé a költőt. Amikor nekiindult pályájának, száz- 
szor is gáncsot vethettek neki, hogy megbotoljék és 
előbbre ne jusson. AK lapokat elzárhatták előle és kri- 
tikáikban rája rivalhattak, hogy hallgasson el. AKhol a 
hirt hangossá teszik, a névnek fényt adnak, az érdemet 
országgá kürtölik, mindenünnen kizárhatták. És mig hit- 
vány rimfaragóknak aranyakkal ékesitett állásokat jut- 
tattak, őt semmitől sem kimélték meg. Korrektoroskodnia 
kellett, vidéki városokban jegyzősködnie, biztositó-tár- 
saság hivatalában körmölgetnie és megtagadva a költőt, 
a legridegebb módokon a kenyeret hajszolnia. Mégis 
hiábavaló volt minden. Ha a hivatalos magyar kultura 
be nem fogadta is a maga cifra palotáiba és egy 

71 
