LISZT FERENC 
I. 
Egy régi levelesládából 
Egy darab elmult, de azért még mindig melegen 
maradt élet terül széjjel előttünk száztizenhét levél el- 
sárgult papirosán. A leveleket hatvannyolc esztendős öreg 
ur, tagyosi Csapó Vilmos adta ki. A tengelici földesur, aki 
fiatalságában verseket meg elbeszéléseket irt, s aki öreg- 
korára is az irodalom és mindenfajta müvészet köny- 
nyen fölhevülő barátja maradt, eleven szavának rábeszélő 
erejével ki tudta vinni báró Schell Bauschlott Józsefné, 
született gróf Sigray Klára levelesládájából ezeket a 
leveleket, amelyeket sokáig féltve rejtegetett a gyöngéd 
kegyelet. 
E levelek cimzettje AKugusz Antal báró. Ezernyolc- 
százhéttől ezernyolcszázhetvennyolcig terjedő életének fo- 
lyana nagy dolgokat nem hömpölyögtetett, de azért 
Bugusz mégse volt közönséges ember. Mint Tolna vár- 
megye alispánja, majd a szabadságharc után — amelynek 
viharzását csak nagy messziről nézte — mint pestvár- 
megyei főispán, hét esztendőn keresztül pedig mint a 
budai cs, kir. helytartótanács alelnőke tisztafejü, —em- 
berséges szivü, izmoskaru köztisztviselőnek mutatkozott, 
aki mindig odaillett arra a helyre, ahová nem össze- 
köttetései, hanem képességei juttatták. A lelkiismeretesen 
teljesitett hivatalos tevékenység azonban, bármekkorát 
foglalt is le idejéből, egészen mégse töltötte be lelkét. 
modern Könyvtár 104—105. 6 

