


Életének ünnepi levegőjü óráit a művészetek megértő 
élvezésére és öröktüzü pártolására szánta. Legközelebb 
a zene jutott szeretetéhez. Buzgósága értékes jeléül Budán 
megalapitotta és évekig mint elnök igazgatta is az egyházi 
zeneegyletet. Élete palotájának szépen tagozott volt az 
architekturája, nemesen finom a diszitése, egyénien vá- 
lasztékos a berendezése, 
A levelek irója pedig Liszt Ferenc. (A közelebbi 
meghatározás felségsértés volna, a legkisebb jelző is 
tolakodás.) Az első levél Temesváron iródott és 1846 
november 10-ikén kelt. Az utolsó episztolát Bayreuth- 
ban adták föl 1878 augusztus 28-ikán. Közbül egy egész- 
séges barátság erős érverése lüktet. Az egyik fél, Bugusz 
báró a barátságra való páratlan tehetséggel született. 
Baráti szeretetét nemcsak hizelgő szavakkal és tisztelő 
gesztusokkal tudta kifejezni, hanem fáradhatatlan szol- 
gálatkészséget és kimerithetetlen önzetlenséget bizonyitó 
tettekkel is. A másik fél, Liszt Ferenc pedig szinte ki- 
fogyhatatlan bányája volt a háládatosságnak. Bizonyos, 
hogy a barátságot nemcsak olyképen értelmezte, hogy 
két ember miüvésziesen kiesztergályozott érzésekkel és 
előkelővé csiszolt szavakkal ajándékozza meg egymást. 
A zenemüvész, akinek hire diadalmasan végigviharzott 
a világon, soha nem ismerte az álszemérmet és soha 
nem tagadta meg magától azt, hogy nagy és sulyos 
szivességeket kérjen azoktól a barátaitól, akikről tudta, 
hogy nekik nemcsak hogy áldozat nem, nemcsak hogy 
megtiszteltetés, hanem élvezet is, ha Liszt Ferenc érdeké- 
ben sarkalhatják energiájukat gyorsabb tevékenységre. 
De amilyen kényeskedés nélkül tudott kérni Liszt Ferenc 
azoktól, akiket voltaképen ezekkel a kérésekkel avatott 
a maga igazi barátjaivá, épen oly kényeskedés nélkül 
tudta megköszönni a barátságnak tettekben való föl- 
lobbanásait is. Baráti szolgálatokat nem felejt el év- 
cd 
