83 





























tizedek multán sem. Memóriája minden időre kitörölhetet- 
len irással jegyzi föl a szivességnek és a jóságnak a 
puszta szándékát is. Ugyanarra a dologra a legküiön- 
bözőbb formában ujra meg ujra képes visszatérni. Hálá- 
ját nem meriti ki a hálálkodás, mert gyönyörüséggel 
kap minden kis alkalmon, amikor a meleg szavaknak 
gyors cselekvéssel adhatja meg a legszebb hátteret. 
Igen, elvárja barátaitól, hogy szolgálatokat tegyenek neki, 
igénybe veszi a barátok hódoló szolgálatkészségeét, de 
tulságosan gazdagnak tudta magát ahhoz, hogy aján- 
dékot fogadjon el akár a legjobb barátjától is. Mindent 
. megfizetett a legforróbb köszönettel, a legőszintébb, ieg- 
hangosabb és folytonosan erősbödő hálával, a leggyü- 
mölcsözőbb tettekkel. És aztán, mint a  legeslegna- 
gyobb urak, még mindig barátai :dósának érezte magát. 
Liszt Ferenc és Augusz báró barátsága 1839-ben 
született meg. 1846-ban már megizmosodott és csak 
BKRugusz bárónak 1878-ban bekövetkezett halála vetett 
véget két lélek e szoros és forró ölelkezésének. A két 
barát nem ritkán van együtt. Liszt Ferenc bárhol jár 
is, mindig visszavágyódik HKugusz báró szekszárdi há- 
zába, ahol életének talán legderüsebb és legzavartalanabb 
napjait éli. Körülzughatja Páris istenien ördögi forgataga, 
átölelheti Weimar klasszikusan nyárspolgári csöndje, áhi- 
tatra keltheti Róma fenséges nagysága, sohasem feled- 
kezik meg a kis magyar vidéki város uri kuriájáról, 
ahol 1846-tól a hetvenes évek végéig sokszor és sokáig 
van dus része neki is, idegenből magával hozott ba- 
rátainak és barátnőinek is a százszivü és  ezerkeziü 
vendégszeretetből. Liszt Ferenc nem egyszer vallja, — 
lávásan tuláradó hálával vallja — hogy Augusz báróék 
tornyos, kertes kastélya azoknak a helyeknek egyike, 
ahoi legvédettebb menedéket, legpuhább pihenőt talál 
a hirességnek sokszor megsebzett vándora, a dicső- 
or 

