SLZRAL tag be KLTSÁN LE NON AAL LÁ BASA A GALL ÁLT ELÉ ALLEN VEL HEZ ÉN ÁLLANAK SK ga ( 
84 j 
k 
ségnek gyakran elboruló és magába roskadó bolyon- 
gója. Szekszárdon megtalál mindent, amit lelke óhajt, 
ami testének kedves. Könyvek köszöntik, zongora várja, 
iróasztal elébe mered, ha munkára üzi az alkotók dé- 
monja. A konyha alkimiai mühelyében azon fáradoznak, 
hogy az ő gyomrának hizeleghessenek. A pincékben 
készen állanak a legrégibb borok, hogy a mester inyét 
simogathassák felejthetetlen izességükkel. Oly emberek te- 
lepednek hajlongva köréje, akiknek önként adott hó- 
dolata csupa megtisztelő megértés és bársonyos szeretet. 
Épen azért érthető, hogy Liszt Ferencnek Magyaror- 
szágra való visszavágyása — sok leveléből kisóhajt, 
olyikból ki is sikolt — nem valami elvont általános- 
ságok körül imbolygó hüvös érzésköd, hanem élettel 
kitöltött, megfogható formáju konkrétumokhoz szivósan 
tapadó meieg, néha forró érzés. Magyarországon puha- 
ölü otthona volt Lisztnek. Már egymaga ez is eléggé 
megmagyarázza, hogy a felnőtt férfi örömmel és szere- 
tettel vállalta azt a véletlenséget, hogy csecsemő-énje 
valamikor magyarnak született. 
Sokan szegezték már neki Liszt Ferenc emlékének 
azt a vádat, hogy magyarsága nem volt szivbeli őszinte 
érzés, hogy itthon csak számitásból viselte diszmentének, 
a külföldön pedig romantikus hatáskeresés végett tüzte 
exotikus vadvirágnak kozmopolita szive fölé. Sok mó- 
don lehetne megkisérelni e kaján tétellel szemben az 
ellenbizonyitást, de nyomós cáfolat az a levélcsomó is, 
amely HBugusz báró levelesládájából most került a nyil- 
vánosság elé. Augusz báró előtt Liszt megengedhette 
magának a legtártabb keblü őszinteség fényüzését. E 
föltétlenül megbizható és föntartások nélkül odaadó ba- 
rát előtt, aki minden sovénségtől elhuzódó, konzervativ 
szövésü, világpolgári szervezetü ember volt, Augusz báró 
előtt Liszt Ferenc ujra meg ujra aláhuzta, kidombori- 

