e-t 
0.2 

























totta, kiszinezte magyar voltát, hazájához való ragasz- 
kodását, azt a vágyát, hogy művészetével necsak a 
maga hirét fényesithesse, hanom Magyarország dicsőségét 
is gyarapithassa, azt a reménységét, hogy Magyarorszá- 
gon legjobban fogják szeretni és legtöbbre fogják be- 
csülni. És ha ezek a kivánságok, vágyak és remény- 
ségek folytonosan megismétlődnek olyasvalaki előtt, aki- 
vel Liszt ugy beszélt, mintha magamagával beszélne és 
önmagának monologizálna, akkor nem szabad, de nem is 
lehet mást föltennünk, mint azt, hogy ezekben a leve- 
lekben nem aljfektáció ficánkol, nem pózolás merevedik, 
hanem őszinteség meztelenitette magát. 
Három fonál köré jegecedik e levelek anyaga és 
mind a három erősen nemzeti szinü. Három ügy köré 
rakódik le e levélhalmaz és mind a három tulontul 
magyar. Ezekben a meghitt okiratokban legtöbbet esik 
szó Liszt Ferenc két fejedelmi alkotásáról, az Eszter- 
gomi miséről és a Magyar koronázási miséről, valamint 
az Országos Zeneakadémiáról. A két mise Liszt lel- 
kének legszinesebb és legpálmásabb kivirágzásai közül 
való. Az esztergomi bazilika felszentelő ünnepére ra- 
gyogott ki az egyik, a király koronázásának egyházi 
ünnepére a másik. Azt kellene hinni, hogy harsogó 
lelkesedés fogadta és viharzó hála köszönte meg a 
páratlan ajándékokat. Ez azonban tévedés. Amikor a 
világhiír ormáról diadalmasan széttekintő müvész a ha- 
zájának és honfitársainak a szerénység meghajlása közben 
át akarja adni a legszebbet, amit lelke termett: a meg 
nem értés kancsalit feléje, az idegenkedés vonogatja kes- 
keny vállát, a visszautasítás öltögeti rája bibircsókos 
nyelvét. Egy világszerte dicsőiteit müvész reniekmüvek- 
kel akar hozzájárulni hazája két országos iinnepének 
zengőbbé és fényesebbé tételéhez. És akármilyen hike- 
tetlen is, de ez a levelezés perrendszerü bizozyiték- 
