


nyászkodás kéréseit kellett hallatnia, ijedt sürgetéseket 
utnak bocsátania, fürgelábu közbenjárókat és támasztó . 
szavu pártfogókat kellett mozgósitania, — HKugusz báró 
is közöttük volt — hogy elfogadják és előadassák azokat 
a pompázó müveket, amelyeket nálunknál sokkal kin- 
képen tanusitja, hogy Liszt Ferencnek hónapokon ke- 
resztül alázatos rábeszéléssel kellett élnie, a meghu-— 


TEL Magát 
csesebb nemzet is gazdagodásként becsült volna meg. 
HA maga hazájában szinte protekcióra rászoruló Liszt 
Ferencnek kissé elkedvetlenitő képét a hetvenes évek- . 
ben már egészen eltakarja annak a Lisztnek immár . 
csupa  fényesség-képe, akihez a kormány tagjai, az. 
arisztokrácia képviselői, kulturánk legértékesebb vezérei 
a hódolat mélységeiből ugy tekintenek föl, mint az egyet- 
len varázslóhoz, aki zenei életünk kopár földjén sudárba 
szökkentheti a csenevész magvakat. Liszt eleinte sza- 
bódik. Az öregség nehéz palástja roskasztja már vál- 
lát, idegei, mint valami legnemesebb hangszer hurjai, 
megereszkedtek. Attól tart, hogy idegen levegőben nagyra 
nőtt függetlenségét netalán kikezdhetnék a hivatalos ál- 
lásnak — zeneakadémiai elnökséget szántak neki — hét- 
köznapi kötelességei. Nem akart skötelet venni a nya- 
kárac. De amikor megkapja az erkölcsi kezességet arról, 
hogy az uj állás olyan lesz, mint a tagokat szabad 
mozgásukban meg nem akasztó, inkább csak nyájasan 
simogató holmi sdiszkaftánc, magára vállalja azt a nem 
nagyon hálás szerepet, hogy az esztendő bizonyos ré- 
szében világhirességével Budapest zenei életének fő- 
vonzóereje legyen, hogy személyes hatásának mágneses 
erejével gyorsabb lejtésre sarkalja zenei kulturánk vér- . 
keringését, hogy nagy tudását pedagógiai fillérekre váltsa 
föl. És Liszt Ferenc Rómában, Weimarban, Bayreuthban 
is, ha eleinte kelletlenül is. de később már azzal a. 
szenvedéllyel, amelyet akadályok mindig kigyullasztottak . 
. sa 
