
11 
Lajos az öccsének halálhírét veszi Károlytól sa költő 
ezúttal is megakasztja a helyzet rajzát, hogy közbevetőleg 
megmondja, micsoda Károlyt ért ő itt. Buda ha- 
lálában a katasztrófához értünk, Etele Budához rohan, 
hogy leszurja, —de halljuk költönket: rJutva le a várba, 
mely 0-Buda mostan...c Mintha csak vidéki szinházban 
volnánk, történelmi darabban, s a legpaihetikusabb jele- 
netnél találna lehajolni festetlen hátával a várat — mit áb- 
rázoló díszítmény. Nem lephet meg, ha aztán Arany dip- 
loma-fordítónak is beáll, elmondva, mint kelljen a szóban 
levő szövegnek deákját magyarul gondolni, majd meg 
idegen hely és személynevekről értesit, mint jő ki ma- - 
gyarban, — ha annyi önérzettel hivatkozik bizonyitékaira : 
sMegnézheti bizony, ki nem hiszi nékem e —sőt ha egész 
felfedezői büszkeséggel utal dokumentumaira: "Akkor . 
emelték e várnak erős tornyát, ezután több utas nézze 
meg a romját.c Szintoly következetes költőnk, midőn el- 
beszélését a krónikák ily tudákos anachronizmusáva! fejezi 
be: :Igy dőlt el sorsa a fali történetnek;c vagy 
ha ép úgy teszi oda az utolsó lap aljára, zFinisc gyanánt, 
az utolsó versszak végszavául szolgáló vége .szót, mint 
akár az Argyrus királyfi szerzője. 
Nem egyszer síklik el azonban a befejezésnél olyan 
"Maig is éltek, ha meg nem haltakc általánossággal; s 
ez a modor már a népmeséből van kölcsönözve. Meny- 
nyire hálás lehet egyáltalában a népmesei stil utánzása, 
erre Jókai Mór felelhet meg, mert ennek köszönheti nagy, 
regényírónk, hogy előadása üde patakként, meglapulva a 
lehajló lombok alatt, tiszta kavicsok felett hintázva, bi- 
zalmas csevegés közt siet tova. S csakugyan, mint Jó- 
kai a prózát, Arany is hasonló alapon reformálta a 
verset. De míg amaz tájszavakat választékkal, körmönfon- 
tabb népies szólásmódokat pedig, úgyszintén naiv mesélői 
fordulatokat legfölebb humorizáláskor használ: Aranynátk 
