sk. POS ST ZEN GY 
12 
tanulságosan szomoru kórtüneteket. Most már nem ját- 
szik őrültet, mint egykor, pajkosabb kedvü időkben. 
Az élet elvette kedvét a játéktól: immár komolyan 
bolond. 
Az ősei Franciaországból Bajorországba menekült 
hugenották. Száz év óta Kissingenben éldegéltek maguk- 
mak. A világnak nem volt mit mondaniok, mig 1853-ban 
meg nem született Oszkár, aki később lármás beszédes- 
ségével helyreütötte a hallgatagon élő család minden 
mulasztását. Panizzáéknál egy tradició öröklődött nem- 
zedékről-nemzedékre: a vallás. A hitért szenvedtek egy- 
kor az ősi hazában, és amiért vérüket és egyéb földi 
javaikat kellett áldozniok, az szent maradt előttük uj 
hazájukban is, ahol eleinte a számiüzetés keserü ke- 
nyerét, majd a polgári jólét kalácsát majszolták. Panizza 
Oszkár szülei bigott muckerek voltak és a protestáns 
bigottéria — ugy mondják és a tapasztalás sem hazud- 
tolja meg ezt a felfogást — szivósabb és türelmetlenebb 
a katolikusnál is. Furcsa, de érthető eredmény: a bi- 
" gottéria iskolája — mint évek multán kitünt — a hitet- 
lenség fanatikusává nevelte az ifjut. Gimnáziumba já- 
ratták. Előbb Schweinfurtban, majd Münchenben. A ba- 
jor fővárosban nagybátyja nevelte Panizza Oszkárt. A 
müncheni protestáns paplak falai szintén csak kenetteljes 
prédikációk unalmas szavait visszhangoztatták és a lé- 
lektelenné koptatott formák, melyek vallás néven szere- 
peltek, nem kevésbé nyomasztó béklyókba szoritották 
az ifju lelkét, mint nehány év előtt Kissingenben. A 
nagy sivárságból szomjasan menekült a művészethez és 
a reákényszeritett hit bálványai helyett más bálvány előtt 
hajtott térdet. Wagner Rikárdot imádta és sóváran el- 
merült az uj szépség élvezetében. 
A középiskola robotját lemorzsolván, az orvosi 
"pályát választotta élethivatásának. 1880-ban zsebében or- 
a lt a TnT te 
