16 
a haza sorsa, a gazda sorsa, a mai idők... Hanem 
késő van, pedig korán akarunk tova kelni: búcsúzunk. 
Reggel újra meg újra elbúcsuzunk a szives kis 
családtól. Hogy a legközelebi faluhoz értünk, már mesz- 
sziről kihalljuk a templomba szólító éles kis harang 
Tívását; mire a Íriss napsugár és pacsirtaszó mellett 
beérünk, már az egész falu népe istent dicséri: a ki- 
áradó orgonaének a kis templomból kinrekedt hívek 
ajkáról erősen veti fel hullámait az égboltozatra és végig 
kísér, amint a kurta helységen keresztül lovaglunk. A 
faluvégen egyszerű házikó bámul ki ránk udvarbeli 
ablakocskáival, — a kútgémnek folyton utánunk kö- 
szöngető kolonca, az erősen füstölő kémény, a cselédek 
sürgése-forgása, a halálra riadt majorság lármája, mind 
azt látszik mondani az átmenőnek: ritka vendég jött 
Déltájban mezőre érkezünk: a forróságtól fáradt 
kaszások boglyák hűvösén hevernek, mellettök lihegő ku- 
vasz s félig rakott vagy üres szekerek; a kiégett sarjun 
tikkadt szöcskék cirpelnek rekedten s amott a repedező 
száraz vályúnál szúnyókáló ökrök kérőznek szomjasan, 
türelmetlenül csapkodva farkukkal, szarvukkal a mohó 
bögölyökre; a hőségtől elalélt természetnek mozdulat- 
lanságát csak közben-közben zavarja meg egy-egy ke- 
resztül zúgó porfelleg. 
Késő délután érünk újabb helységhez: épen vásár 
van, hadd lökdöstessük magunkat egy kissé oldalba a 
lacikonyha körül, hol kolbász sistereg, hegedücincogás 
meg kutyavonítás kontráz a gajdolóknak. Majd az utca- 
félre fordulunk, hol a kispadon öreg templomgazda me- 
sél ifjú korának sanyarú megpróbáltatásairól, mint ki 
fényes őszön emlékszik nyári viharokról.ft) Benézünk a 
a kis kocsmába, hol a száz éves gulyás reszkető kézzel 
dj zzz re US-Öt "NOYDÁSI 

