17 
emelgeti iccéjét s reszketőn danol, szidva azt a rég el- 
ÍJ! porhadt komisszárost. Benézünk a szomszéd kerítésén: 
a földmíves egyszerű családi körét a nyitott ajtó a 
maga idilliségében engedi látnunk, a tüzelő barátságos 
fényénél. Aztán a mezőszélre térünk ki, hol kis. liba- 
pásztor mesélget szépeket, tűz mellé heveredve, pipázó 
pajtásinak, — míg a távolban kanyargó Tiszán az el- 
evező halászok keresztet vetve sietnek tova, ha a ha- 
mis tanú Márkus lelkét felbukkanni vélik, mielőtt ez 
ingerkedve kérdhetné tőlük: oldjak-e? kössek-e?... 
Éjnek évadján utunk egy pusztai csárda mellett visz 
el. Pislogó ablakjain roppant tombolás, újjongás hang- 
zik ki: pedig, hogy kiváncsiságból bekukkantunk, mind- 
össze két mulatót látunk. Egy öreget, ki csöndes hüm- 
getések közt ázik el az asztalnál, míg ültéből föl nem 
borul, — és egy kackiás legényt, ki negédesen locsolja 
padlóra a bort s fel-fel kurjongat. Most már a cim- 
balom is álmosodóban, a legény is beleúnt s belefáradt, 
asztal mellé dobja magát s fejét karjára vágva al- 
Szik "8l. 
... Eddig tehát mindenütt a mai, a mindennapi 
élet kellős közepében mozogtunk. Legalább úgy véltük. 
De csalódtunk. Ugyanis ha jól benéztünk volna abba 
a kis templomba tegnap reggel, láttuk volna a tömjén- 
ködben csillámló oltárnál Nagy Lajost díszes lovagok 
és szép szüzek koszorújában. Ha figyelmesebbek vagyunk, 
észrevehettük volna a templom megett a tarka sátrak 
tündéri városát, a festett korlátú s aranusövényű torna- 
helyet, hol eljövetelünk után nem soká esett meg a 
viadal Rozgonyi szép lányáért. Mert tudnunk kell, hogy 
Rozgonyiék azok, akiknél tegnapelőtt este szállva vol- 
tunk. És mit gondolnak, kinek volt szánva a kedves 
gyermek? Annak a csárdabeli mulató legénynek, kit ma 
éjjel találtunk, kinek anyja háza mellett elmentünk és 
Modern Könyvtár 123—125. 2 


4 
4 
A§ 
